Справа № 535/772/25 
Провадження № 3/535/2/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року с-ще Котельва
Суддя Котелевського районного суду Полтавської області Гуляєва Г.М. за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 , захисника- адвоката Нечая Д.А. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з СПД №1 Полтавського РУП №4 ГУНП в Полтавській області відносно:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лєнськ Чорноморського району Кримської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: не відомо, який протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності,
за ч.1 ст.130 КУпАП;-
У С Т А Н О В И В : 
12.08.2025 на розгляд до Котелевського районного суду Полтавської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №417976, складеного 09.08.2025 інспектором СПД №1 (с-ще Котельва) ВП №4 (м.Зіньків) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ст. лейтенантом поліції Чугуй Р.В., 09.08.2025 о 21-39 год. у с.Велика Рублівка Полтавського району Полтавської області по вул. Центральна, водій  ОСОБА_1  керував транспортним засобом- автомобілем «CHERY TIGGO 2», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного, сп`яніння ( різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя). Від освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці події із застосуванням приладу Alcotest 6810,ARCD-0523, та у лікарняному закладі, відмовився, з застосуванням відеофіксації на на боді камеру № 1113030404/76. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Під час судового розгляду  ОСОБА_1 , за участю захисника Нечай Д.А., вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП не визнав та пояснив, що 09.08.2025 року близько 17 год. приїхав у с. Терни, до свого знайомого колеги по роботі ОСОБА_3 . Перебуваючи у нього вдома, вживав алкогольні напої. Після цього, пізно ввечорі, ОСОБА_3 запропонував йому відвезти додому на автомобілі  ОСОБА_1 , оскільки останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 сів на заднє сидіння свого автомобіля «CHERY TIGGO 2», д.н.з. НОМЕР_1 , де по дорозі, заснув. Прокинувшись, виявив, що автомобіль стоїть на узбіччі дороги у с.Велика Рублівка Полтавського району Полтавської області по вул. Центральна, закритий. ОСОБА_3 ні у автомобілі, ні поряд, не було, ключів від автомобіля теж не було. ОСОБА_1 пересів на водійське сидіння. Через деякий час (10-15 хв.) до нього, під`їхали працівники поліції, потребували документи на автомобіль, і пропонували пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці події із застосуванням приладу Alcotest та у лікарняному закладі. ОСОБА_1 пояснив, він не керував транспортним засобом. Однак поліцейські склали протокол про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Вважає, що відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, оскільки, у стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом не керував, а диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП чітко вимагає: «відмова особи, яка керує транспортним засобом». Подробиць, що саме пояснював поліцейським, не пам`ятає. Після цього він знову сів на заднє сидіння автомобіля і заснув.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 09.08.2025 року близько 17 год. до нього у с. Терни приїхав знайомий колега по роботі ОСОБА_1 . У ОСОБА_3 на той час були гості і він запросив ОСОБА_1 до столу, де останній вживав алкогольні напої. Сам ОСОБА_3 алкоголю не вживає у зв`язку з захворюванням шлунку. Пізно ввечорі, ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 відвезти його додому на автомобілі  ОСОБА_1 , оскільки той перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 сів на заднє сидіння свого автомобіля «CHERY TIGGO 2», д.н.з. НОМЕР_1 , і по дорозі заснув, а ОСОБА_3 , керуючи цим автомобілем у с.Велика Рублівка Полтавського району Полтавської області по вул. Центральна, відволікши увагу на впавший телефон, заїхав у канаву і автомобіль заглох. ОСОБА_3 забрав ключі від автомобіля і пішов шукати допомогу. Через деякий час він побачив, що до автомобіля ОСОБА_1 під`їхав патрульний поліцейський автомобіль. ОСОБА_3 подумав, що там можуть бути працівники ТЦК і побоявся підходити. Підійшовши до автомобіля після від`їзду поліції дізнався від ОСОБА_1 , що в нього забрали водійське посвідчення і склали протокол. ОСОБА_3 самотужки завів автомобіль, відвіз ОСОБА_1 додому, а на наступний день пригнав йому автомобіль.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Нечай Д.А., свідка ОСОБА_3 суд приходить до наступних висновків.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із п. 2.5 а ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: 1) керування транспортним засобом і 2) перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .
Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний суд зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Згідно ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Норми ст. ст. 245, 280 КУпАП встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Слід зазначити, що протокол повинен складатися у точній відповідності із законом, оскільки відповідно до приписів ст.254КУпАП за своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.
Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Системний аналіз приписів ст.ст.7,254,279 КУпАП визначає, що суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини особи у скоєному.
При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва протиРосії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін протиРосії» («Karelinу.Russia») заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі на шкоду особі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.
У судовому засіданні беззаперечно доведено, що на час виявлення працівниками СПД №1 Полтавського РУП №4 ГУНП в Полтавській області автомобіля у с.Велика Рублівка Полтавського району Полтавської області по вул. Центральна «DODGE JOURNEY» д.н.з. НОМЕР_2 та його власника ОСОБА_1 , факту керування останнім транстпортним засобом встановлено не було, що виключає його відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Дослідженні у судовому засіданні відеозаписи свідчать про те, що інформація, зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 417976, частково не відповідає обставинами, зафіксованим нагрудними камерами працівників поліції. Зокрема, працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager», також неодноразово пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксовано. 
Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 факт вживання алкогольних напоїв він не заперечує, але траспортним засобом після вживання алкоголю не керував. 
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вище викладене, провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.38, 247, 283, 284, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ПОСТАНОВИВ:
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області.

Суддя : Г.М. Гуляєва