ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24176/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки їх виплати із 01.01.2016 по день її фактичної виплати 19.05.2021 та з 01.03.2018 по день її фактичної виплати 17.10.2025;
- зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час за весь час затримки їх виплати із 01.01.2016 по день її фактичної виплати 19.05.2021 та з 01.03.2018 по день її фактичної виплати 17.10.2025, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що до 17.07.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України; рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/7819/20 на відповідача покладено обов`язок нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період із січня 2016 року по лютий 2018 року, на виконання якого 19.05.2021 на банківський рахунок позивача надійшло 81887,12 грн індексації. Крім того, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №380/19953/24 на відповідача покладено обов`язок виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 17.07.2019, на виконання якого 17.10.2025 виплачено 68107,70 грн. Проте під час виплати вказаних сум індексації грошового забезпечення відповідач не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ. На звернення позивача від 28.10.2025 листом від 29.10.2025 відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації, що позивач вважає протиправним. Просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України виплачується у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15.03.2018 №200, у межах асигнувань, передбачених кошторисом військової частини. Усі виплати, які передбачені чинним законодавством та виплачуються перед звільненням, позивачу проведено. Вказує, що на момент звернення позивача до суду спірні відносини між сторонами не виникли, оскільки права позивача порушені не були. Окремо посилається на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки виплата індексації грошового забезпечення в сумі 81887,12 грн була здійснена 19.05.2021, а позов подано лише 11.12.2025. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 05.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , до 17.07.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.07.2019 №154 (по стройовій частині) припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , звільненого відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.07.2019 №52 по особовому складу, за станом здоров`я, з 17.07.2019.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/7819/20, з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із січня 2016 року по лютий 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум, із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.
На виконання вказаного судового рішення 19.05.2021 на банківський рахунок позивача надійшли кошти в сумі 81887,12 грн з призначенням платежу «індексація г/з зг.рішення Львів.окружного адмін.суду по справі 380/7819/20 від 28.10.2020», що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк».
Крім того, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №380/19953/24 на військову частину НОМЕР_1 покладено обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 17.07.2019.
На виконання вказаного судового рішення 17.10.2025 на банківський рахунок позивача надійшли кошти в сумі 68107,70 грн з призначенням платежу «Індексація г/з зг.рішення Львівськ.окружного адмін.суду по справі №380/19953/24 від 24.06.25», що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк».
28.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, з-поміж іншого, просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої при звільненні з військової служби та на виконання судових рішень від 28.10.2020 у справі №380/7819/20 та від 24.06.2025 у справі №380/19953/24, по день фактичної виплати грошового забезпечення.
Листом від 29.10.2025 №50/14/12-М-95 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення.
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ).
Згідно ст.1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян та інші.
Відповідно до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За приписами ст.4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Згідно ст.7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі – Порядок №159), положення якого фактично відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.
Зокрема, згідно п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно п.5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З аналізу зазначеного правового регулювання суд констатує, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Тобто компенсація за порушення строків виплати доходу виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата, грошове забезпечення, індексація тощо) особи з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Водночас використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації – невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Тобто зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст.1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Такий підхід до розуміння зазначених норм права сформулював Верховний Суд у постановах від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, від 15.10.2020 у справі №240/11439/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20, від 17.11.2021 у справі №460/4188/20, від 27.07.2022 у справі №460/783/20, від 11.05.2023 у справі №460/786/20.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021, 17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20, 460/786/20 відповідно), зокрема щодо обов`язку звернення особи з відповідною заявою до органу влади про виплату компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати та дійшов висновку: «…що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості. При цьому норми Закону №2050-ІІІ і Порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації. Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні ст.7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами ст.ст.2-4 Закону №2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись […] у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням».
Аналіз наведених норм права та правових висновків Верховного Суду дає підстави для висновку, що законодавство не містить обов`язкового звернення особи щодо врегулювання спору в досудовому порядку, оскільки обов`язок у відповідача виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації працівникам втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків її виплати, є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення). Аналогічний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/7819/20 позивачу 19.05.2021 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно в сумі 81887,12 грн, а на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №380/19953/24 позивачу 17.10.2025 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 17.07.2019 в сумі 68107,70 грн.
Беручи до уваги, що індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року та з 01.03.2018 по 17.07.2019 відповідач виплатив із затримкою, позивач має право на відповідну компенсацію.
Щодо аргументів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду в частині виплати від 19.05.2021 суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч.ч.2, 3 цієї статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд вказує, що Закон №2050-ІІІ не визначає спеціальних строків для звернення до суду. Натомість, з огляду на правову природу компенсації втрати частини доходів, яка пов`язана з порушенням строків виплати грошового забезпечення (заробітної плати), до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.233 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 у справі №340/11/23 та у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 сформував єдиний підхід до застосування ст.233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, відповідно до якого: правовідносини, які мали місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням ст.233 КЗпП України (у попередній редакції, яка не обмежувала строк звернення); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми ст.233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), які встановлюють тримісячний строк звернення.
Питання обчислення строку звернення до суду саме у справах про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення (заробітної плати) є предметом усталеної практики Верховного Суду. Так, у постановах Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №560/10053/24, від 23.04.2025 у справі №260/131/24, від 29.04.2025 у справі №420/4246/24, від 26.06.2025 у справі №120/2830/24, від 21.08.2025 у справі №600/3471/24-а, від 03.12.2025 у справі №600/214/25-а сформовано правову позицію, відповідно до якої перебіг строку звернення до суду з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів пов`язується з датою фактичної виплати позивачу нарахованого, але невиплаченого вчасно грошового забезпечення (індексації), оскільки саме з цією датою у особи виникає право на отримання такої компенсації, а в разі її невиплати у тому ж місяці – і обізнаність про порушення свого права.
Застосовуючи означені підходи при вирішенні цієї справи, суд зважає, що позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення виплачено двома частинами: 19.05.2021 (за період з січня 2016 року по лютий 2018 року у сумі 81887,12 грн) та 17.10.2025 (за період з 01.03.2018 по 17.07.2019 у сумі 68107,70 грн). За приписом ст.4 Закону №2050-ІІІ, виплата компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості. Відтак позивач дізнався про порушення свого права на отримання компенсації відповідно у травні 2021 року та у жовтні 2025 року.
Станом на момент, коли позивач дізнався про порушення свого права за першою виплатою (травень 2021 року), діяла ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції до 19.07.2022, яка передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Водночас станом на момент, коли позивач дізнався про порушення свого права за другою виплатою (жовтень 2025 року), діяла ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX, яка встановлює тримісячний строк звернення.
До суду з даним позовом позивач звернувся 05.12.2025, тобто у межах встановленого законом строку.
При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20, у якості підстави для застосування місячного строку звернення, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України. Висновки, викладені у вказаній постанові, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, адже стосуються спорів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст.117 КЗпП України), тоді як предметом цього спору є виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, врегульована окремим Законом №2050-ІІІ, а відтак не підлягають застосуванню.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.08.2025 у справі №600/3471/24-а дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, є складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника, а спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошової індексації, стосується заробітної плати військовослужбовця. У зв`язку з цим до таких спорів застосовуються положення ст.233 Кодексу законів про працю України.
Посилання відповідача на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200, є безпідставним, оскільки така Інструкція регулює порядок виплати грошового забезпечення та допомоги при звільненні, проте не виключає та не обмежує дію Закону №2050-ІІІ у частині нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Положення Закону №2050-ІІІ є спеціальними щодо спірних правовідносин і поширюються на всі випадки порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі грошового забезпечення та сум його індексації, незалежно від того, чи виплачуються вони військовослужбовцю, який перебуває на службі, чи особі, яка вже звільнена з військової служби.
Враховуючи досліджені судом фактичні дані в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 19.05.2021, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/7819/20, та індексації грошового забезпечення, виплаченої 17.10.2025, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №380/19953/24, не відповідає визначеним у п.1 ч.2 ст.2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах. А тому таку бездіяльність слід визнати протиправною.
Як наслідок, підлягають задоволенню також похідні вимоги про спонукання відповідача до вчинення дій.
Аналогічний підхід до визначення способу захисту порушеного права у близьких за змістом правовідносинах застосовано Верховним Судом у постанові від 05.03.2026 у справі №360/105/24.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 19.05.2021, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/7819/20, та індексації грошового забезпечення, виплаченої 17.10.2025, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №380/19953/24.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 19.05.2021, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/7819/20, та індексації грошового забезпечення, виплаченої 17.10.2025, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №380/19953/24.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.