"28" квітня 2026 р. Справа № 363/7704/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року        м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Гриб І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

22.12.2025 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №013/7528891-СК у розмірі 29 758,18 грн., з яких: 17 935,94 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 822,24 грн. – заборгованість за відсотками, а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №013/7528891-СК від 28.12.2019 року, підписанням якого акцептувала Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» та беззастережно приєдналась до умов Договору. Строк дії кредитного ліміту становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому, після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім визначених випадків. 28.05.2025 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/30-Ф у відповідності до умов якого право вимоги до ОСОБА_1 за договором №013/7528891-СК від 28.12.2019 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість ОСОБА_1 за договором №013/7528891-СК від 28.12.2019 року становить 29 758,18 грн. з яких: 7 935,94 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 822,24 грн. – заборгованість за відсотками. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом.
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.01.2026 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви, просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. 
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, крім того повідомлялась через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачки.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
28.04.2026 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. 
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 28.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «ТАСКОМБАНК» із заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №013/7528891-СК.
Також, 28.12.2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», яким передбачено основні умови кредитування, зокрема: тип кредиту – кредитна лінія, сума/ліміт кредиту – від 0 до 100 000,00 грн. (в залежності від суми, яка погоджена в заявці на кредит), строк кредитування – 12 місяців з автоматично пролонгацією, спосіб та строк надання кредиту – кредитна лінія, процентна ставка – базова, 43,2% річних.
До матеріалів справи, також долучено довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, яка підписана ОСОБА_1 28.12.2019 року.
28.05.2025 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/30-Ф у відповідності до умов якого право вимоги до ОСОБА_1 за договором №013/7528891-СК від 28.12.2019 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №013/7528891-СК від 28.12.2019 року за період з 26.05.2024 року по 31.10.2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором №013/7528891-СК від 28.12.2019 року становить 29 758,18 грн. з яких: 7 935,94 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 822,24 грн. – заборгованість за відсотками.
Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Умовами укладеного між сторонами кредитного договору №013/7528891-СК від 28.12.2019 року передбачено, що надання кредитних коштів здійснюється шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, відкриту на ім`я відповідача. 
Водночас із матеріалів справи не вбачається надання позивачем належних і допустимих доказів, які б підтверджували фактичне виконання первісним кредитором – АТ «ТАСКОМБАНК» зазначених умов договору, зокрема відкриття на ім`я ОСОБА_1 банківського рахунку, видачу їй платіжної картки, встановлення на ній відповідного кредитного ліміту, а також отримання чи використання нею кредитних коштів. 
Крім того, до матеріалів справи не долучено жодних первинних банківських документів, у тому числі виписок з рахунку, які б свідчили про рух коштів, встановлення або зміну кредитного ліміту чи інші операції за таким рахунком. За таких обставин відсутність зазначених доказів унеможливлює встановлення факту належного надання кредиту та виникнення у відповідачки відповідних грошових зобов`язань перед позивачем.
Відтак, в суді не доведено, що позичальниці надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами.
Отже, посилання позивача на надання відповідачці кредитних коштів є безпідставними та не підтверджені належними доказами.
Оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів первісними кредиторами – відповідачу, вимоги позивача не є доведеними.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт.
Позиція ВС/КЦС у справі № 278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року викладена: «Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним, договором».
В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договорів, тощо. Разом з цим, позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача, або іншої особи оригіналів письмових, або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів.
Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Позиція Верховного Суду викладена в постанові від 29 січня 2020 року по справі № 755/18920/18: «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано».
Крім того, згідно висновку Верховного Суду у постанові від 08.05.2019 року в справі № 160/7887/18 під час перевірки копій документів слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 ороку N 55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року N 1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.
Відповідно до п.2 розділу 1 зазначених Правил витяг це засвідчена копія частини тексту службового документа.
Відповідно до п.8 розділу 10 зазначених Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки "Для копій". У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.
У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення "Згідно з оригіналом" чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.
За таких обставин, судом не встановлено належними та допустимими доказами наявності у позивача права вимоги до відповідачки за договором №013/7528891-СК, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, належними доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів, у відповідному розмірі, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 526, 530, 533, 549, 625, 629, 759, 1046-1051 ЦК України, статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статтями 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 259, 265, 268, 279, 354 ЦПК України,-
ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 04.03.2005 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області, адреса: АДРЕСА_1 ).
Головуючий: М.Б. Баличева