1	Справа № 335/5431/26  2-а/335/119/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №7172531 від 10.05.2026, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Відповідно до оскаржуваної постанови 10.05.2026 о 16 год. 17 хв. у м.Запоріжжя по вул.Каховська, 43, позивач керував транспортним засобом (мопед) АІМА (потужність до 4кВт), VIN-код НОМЕР_1 не маючи права керування транспортними засобом відповідної категорії, а саме (категорії А1), також керував транспортним засобом без застебнутого шолому чим порушив вимоги п.2.3г та п.2.1.а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.
Позивач не погоджуючись із вищевказаною постановою вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення і вина у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушеня не доведена, виходячи з того, що позивач керував електроскутером АІМА Tiger X6 потужністю 2000 Вт, який відноситься до електроскутерів потужністю до 3 кВт, що за своїми характеристиками прирівнюється до велосипеду та не потребує наявності посвідчення водія та реєстрації у сервісному центрі МВС.
При розгляді справи відповідач проігнорував пояснення позивача, а саме, те що транспортний засіб яким керував позивач не належить до категорії механічних транспортних засобів та відповідно не передбачає необхідності мати при собі посвідчення водія та реєстраційний документ.
За викладених обставин, враховуючи те, що в даному випадку позивач не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7172531 від 10.05.2026, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору. 
Ухвалою судді від 18 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст.ст. 268–272, 286 КАС України, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання без повідомлення (виклику) сторін, надано учасникам справи строк для надання заяв по суті справи та роз`яснено наслідки їх неподання.
25 травня 2026 року до суду від представника відповідача Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено про те, що під час несення служби 10.05.2026 поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було зупинено транспортний засіб (мопед) АІМА (потужністю до 4кВт), VIN-код НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів за допомогою інформаційного порталу Національної поліції та базами даних, було встановлено, що останній керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії на права керування транспортними засобами, також під час руху був без застебнутого мотошолома, чим порушив вимоги п.2.1а та п.2.3 г ПДР України.
В ході розгляду справи позивачу було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності згідно ст.63 Конституції України та ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Оскаржувана постанова складена на місці вчинення адміністративного правопорушення з дотриманням вимог КУпАП, жодних переконливих доказів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано, а твердження позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності.
За вказаних обставин просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
До відзиву представником відповідача додано диск з відеофіксацію обставини вчинення адміністративного правопорушення та процедури розгляду справи.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.288 КУпАП постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вказані критерії одночасно є вимогами для суб`єктів владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
З матеріалів справи вбачається, що 10.05.2026 поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Умновим Р.П. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №7172531 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 гривень.
За змістом вказаної постанови вбачається, що 10.05.2026 о 16 год. 17 хв. у м.Запоріжжя, вул.Каховська, 43 ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мопед) АІМА (потужністю до 4кВт), VIN-код НОМЕР_1 не маючи права керування транспортними засобом відповідної категорії, а саме (категорії А1), також керував транспортним засобом без застебнутого шолому, чим порушив вимоги п.2.3г та п.2.1.а Правил дорожнього руху України.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 2.1а Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п.2.3.г Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
Частиню 2 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2.1 а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху України, механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Відповідно до п.2.13 Правил дорожнього руху транспортні засоби належать до таких категорій:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.
Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія, затвердженого постановою КМУ від 08.05.93 N 340, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема, "А1" - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун із робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів чи електродвигун потужністю до 4 кВт.
Таким чином, до категорії "А1" належать транспортні засоби, зокрема скутери, з електродвигуном потужністю від 3 до 4 кВт, оскільки вони належать до механічних транспортних засобів у розумінні Закону України "Про дорожній рух". На ці транспортні засоби право на керування передбачає наявність дозвільних документів.
Отже, наявність посвідчення водія та реєстраційного документа передбачено виключно для "механічних" транспортних засобів. Механічними вважають скутери з електродвигуном потужністю від 3 до 4 кВт, а також усі ТЗ із двигуном внутрішнього згоряння.
Таким чином, Правилами розмежовані поняття "механічний транспортний засіб" та "транспортний засіб" та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом. До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у справі N 278/3362/15-к від 01.03.2018.
Визначення поняття водія наявне у п.10.1 Правил. Так, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
З урахуванням наведеного, не може вважатися водієм в розумінні Правил, особа, що керує транспортним засобом з електродвигуном потужністю до 3 кВт, так як у такої особи відсутній обов`язок в отриманні відповідного посвідчення водія категорії А1.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував електроскутером АІМА TIGER X6, який згідно наданої позивачем технічної документації оснащений електродвигуном потужністю 2 кВТ.
Таким чином, транспортний засіб з електродвигуном потужністю до 3 кВт не підпадає під жодну з категорій, що визначена у п 2.13 Правил та не може вважатися транспортним засобом, що віднесений до категорії А1, А.
За вказаних обставин, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки фактично останній не є водієм в розумінні Правил дорожнього руху, а отже не є суб`єктом вказаного правопорушення.
Крім цього суд звертає увагу, що позивачу також інкримінується порушення вимог п.2.3г Правил дорожнього руху, тобто керування транспортним засобом без застебнутого мотошолома. 
Відповідно до п.2.3г Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі або мопеді бути в застебнутому мотошоломі й не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
При цьому вказані дії позивача також кваліфіковано як порушення ч.2 ст.126 КУпАП в той час, як відповідальність за порушеннями правил користування мотошоломами передбачена ч.5 ст.121 КУпАП.
Разом з цим, оскілкьи суд дійшов висновку про те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не відноситься до транспортних засобів категорії А, А1 – у діях останнього відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, суд виходить з того, що адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України от 22.10.2010 року № 23-рп/2010).
Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
З урахуванням викладеного на час винесення оскаржуваної постанови інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Умновим Р.П. були відсутні правові підстави притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.
Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, на підставі п.3 ч.3 ст.286 КАС України у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, з урахуванням задоволення позову, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 665,50 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-79, 139, 242-246, 255, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7172531 від 10.05.2026 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400,00 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 50 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Третього адміністративного апеляційного суду (49005, м.Дніпро, вул.Василя Жуковського, 23).
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повне рішення суду складено 17 червня 2026 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5ст. 246 КАС України:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (Код ЄДРПОУ 40108646, адреса: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.96).

Суддя:        А.Б.Алєксєєнко