Справа № 204/4003/26
Провадження № 3/204/770/26

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Безрук Т.В., розглянувши справи про адміністративні правопорушення стосовно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 

УСТАНОВИВ:

У період часу з 08.01.2026 по 03.04.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у зазначений період часу не відвідувала навчальний заклад – Дніпровську гімназію № 30 ДМР, без поважних причин.
Окрім того, 30.03.2026 о 00:36 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка у період часу з 17.03.2026 по 30.03.2026 не мешкала за місцем проживання та перебувала без законного представника. Дитина була виявлена працівниками поліції та повернута матері.
Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 150 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Відтак на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП, суд розглядає адміністративні матеріали за відсутністю особи, стосовно якої складено адміністративний протокол.
Доказами, що повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні є: протоколи про адміністративне правопорушення: серії ВАД № 954597 від 03.04.2026, серії ВАД № 954629 від 03.04.2026; рапорт інспектора поліції; повідомленням адміністрації гімназії № 30 ДМР від 03.04.2026, відповідно до якого з 08.01.2026 по 03.04.2026 учениця ОСОБА_3 не відвідує навчальні заняття, починаючи з другого семестру 08.01.2026 без поважних причин; характеристикою Дніпровської гімназії № 30 ДМР на ученицю ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких з 01.09.2025 її дочка ОСОБА_4 почала навчатися у Дніпровській гімназії у 8 класі. Заняття у навчальному закладі дочка відвідувала не регулярно, у зв`язку з чим її та дочку неодноразово викликали до адміністрації, де з ними проводили профілактичні бесіди, однак дочка продовжує систематично пропускати заняття; письмовими поясненнями ОСОБА_4 , відповідно до яких 17.03.2026 вона повідомила мамі про те, що йде з ночівлею до ОСОБА_5 . У період часу з 17.03.2026 по 21.03.2026 вона перебувала вдома у ОСОБА_5 . Увесь вказаний час вона телефонувала мамі. 22.03.2026 вона пішла з ночівлею до подруги ОСОБА_6 , та з вказаного часу до 30.03.2026 була у неї вдома. Вдома вона не ночувала, оскільки з мамою у них напружені стосунки. Увесь вказаний період часу мамі телефонувала; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_7 . 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-III, статтями 150, 180 Сімейного кодексу України.
Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, № 789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН).
Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 Сімейного кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Таким чином, проаналізувавши докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП доведеною повністю.
Керуючись ст. 13, 33 КУпАП при накладенні стягнення, суд доходить висновку про необхідність накладення на винну адміністративних стягнень в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Кодексу про адміністративні правопорушення України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Отже, оскільки відносно ОСОБА_1 складено два протоколи за ч. 1 ст. 184 КУпАП, стягнення накладається в межах санкції вказаної статті. 
Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 40-1, 280, 283-285 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Роз`яснити правопорушнику, що накладений за вчинення адміністративного правопорушення штраф вноситься в установу банку України.
У разі несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова буде надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра протягом 10 днів з дня її винесення.
Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Суддя           Т.В. Безрук