Справа № 161/5813/26 
Провадження № 2-о/161/282/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Олексюка А.В.,
з участю секретаря судових засідань – Опальчук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою адвокатки Кінах Яни Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Торчинська селищна рада Луцького району, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -
В С Т А Н О В И В:
16.03.2026 ОСОБА_1 звернулась в суд вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу - архівного витягу з рішення сесії Хорохоринської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 жовтня 2003 року №13/5 “Про безоплатну приватизацію земельних ділянок”, виданого 17 грудня 2025 року, в якому по батькові зазначено “ ОСОБА_3 ”.
Заявлену вимогу мотивувала тим, що вона 27 січня 2026 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого чоловіка — ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Для оформлення спадщини нотаріусу були подані всі необхідні документи. Серед них — архівний витяг із рішення сесії Хорохоринської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 жовтня 2003 року № 13/5 «Про безоплатну приватизацію земельних ділянок», виданий 17 грудня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6000 га.
Разом з тим, у зазначеному правовстановлюючому документі по батькові спадкодавця вказано як « ОСОБА_3 », тоді як відповідно до свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть та інших офіційних документів правильним є написання — « ОСОБА_4 ».
У зв`язку з наявністю розбіжності у написанні по батькові спадкодавця в архівному витягу, що унеможливлює оформлення спадкових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину, заявниця змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та встановлення належності правовстановлюючого документа спадкодавцю.
Ухвалою суду від 19.03.2026 відкрито окреме провадження у справі.
До початку судового засідання заявницею та її представницею було подано до суду заяви, відповідно до змісту яких вони просили розгляд справи здійснювати у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Судовий збір просили залишити за заявницею.
Від представника заінтересованої особи Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, покладаються на розсуд суду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26 жовтня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Торчинської селищної ради 05 лютого 2024 року. 
28 січня 2026 року нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гордійчук Мирослава Вікторівна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснила спадкоємцю необхідність вирішення зазначеного питання в судовому порядку у зв`язку з розбіжністю у написанні по батькові спадкодавця ОСОБА_2 . 
Згідно з матеріалами справи, в архівному витягу з рішення сесії Хорохоринської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 жовтня 2003 року № 13/5 «Про безоплатну приватизацію земельних ділянок», виданому 17 грудня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6000 га, під час оформлення документа у 2003 році представником сільської ради було допущено помилку у написанні по батькові спадкодавця, а саме: зазначено « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 ».
На підтвердження того факту, що ОСОБА_2 , зазначений в архівному витягу, є ОСОБА_2 , а розбіжність у написанні по батькові є технічною опискою, про що свідчать такі документи: свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 02.03.1973 року; свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 26.10.1997 року; свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 05.02.2024 року.
Оскільки на даний час такі правовстановлюючі документи не видаються, а виправити зазначену описку в адміністративному порядку неможливо, встановлення факту належності вказаного документа ОСОБА_2 можливе лише у судовому порядку, що є необхідним для належного оформлення спадкових прав заявниці, оскільки наявність розбіжності у написанні по батькові унеможливлює прийняття архівного витягу як належного правовстановлюючого документа та перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину.
Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.
Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявниці для оформлення особистих, майнових прав.
Так, досліджені в ході розгляду докази, які були надані заявницею, у своїй сукупності, дають підстави для висновку, що архівний витягу з рішення сесії Хорохоринської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 жовтня 2003 року №13/5 “Про безоплатну приватизацію земельних ділянок”, виданого 17 грудня 2025 року, в якому по батькові зазначено “ ОСОБА_2 ” належить ОСОБА_2 .
Таким чином, суд вважає, що на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася заявниця як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, породжує юридичні наслідки для заявниці, оскільки надає їй право на оформлення спадкових прав.
Відповідно до ст. 294 ЦПК України судові витрати по справам окремого провадження не відшкодовуються, тому суд відносить судові витрати на рахунок заявниці. 
Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Заяву адвокатки Кінах Яни Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Торчинська селищна рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу - архівного витягу з рішення сесії Хорохоринської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 жовтня 2003 року №13/5 “Про безоплатну приватизацію земельних ділянок”, виданого 17 грудня 2025 року, в якому по батькові зазначено “ ОСОБА_3 ”.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області         А.В. Олексюк