П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/1334/26
Провадження № 22-ц/4815/888/26

Справа № 569/1334/26 
Провадження № 22-ц/4815/888/26 
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 , 
відповідач – Приватне підприємство «Леон-Поділля», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ТСЦ МВС № 6843, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Головний сервісний 
центр МВС

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Олексюка Романа Руслановича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року у складі судді Ковальова І.М., постановлену в м. Рівне, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «Леон-Поділля», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТСЦ МВС № 6843, Головний сервісний центр МВС, про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року вказану позовну заяву повернуто позивачеві.
Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ч.3 ст.185 ЦПК України, яка передбачає, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, та обґрунтована тими обставинами справи, які вказують на те, що позивачем у визначений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року строк не було усунуто недоліки позовної заяви в частині надання копії акту передачі транспортного засобу «BMW Х6», білого кольору, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , а також договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, укладеного між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 , вчинених саме у м.Рівне, як того вимагає ч.3 ст.175 ЦПК України.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, ухваленою з порушенням норм процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 – адвокат Олексюк Роман Русланович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року суд зазначив про необхідність надання документів, яких не існує: акту передачі транспортного засобу «BMW Х6», білого кольору, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , а також договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, укладеного між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 , вчинених саме у м.Рівне. Додає, що передача спірного авто підтверджується показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що долучено до суду для підтвердження, що саме м. Рівне є місцем вчинення злочину, а договір купівлі-продажу транспортного засобу не укладався, і, відповідно, акт прийому-передачі також не підписувався. Покликається на правила альтернативної підсудності, за якими позивач, який звертається до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, має право обрати суд – як за правилами загальної, так і альтернативної підсудності. Стверджує, що його довіритель обрав суд за місцем заподіяння шкоди. Додає, що той факт, що місцем заподіяння шкоди є м. Рівне, підтверджений матеріалами кримінального провадження. З наведених підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «Леон-Поділля», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТСЦ МВС № 6843, Головний сервісний центр МВС, про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль звернулася ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху виконати недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі суду, а саме долучити: копію акту передачі транспортного засобу «BMW Х6», білого кольору, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , а також і договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, укладеного між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 , вчинених саме у м.Рівне.
На виконання вказаної ухвали представником позивача адвокатом Олексюком Р.Р. було долучено ксерокопії показів свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Інших письмових доказів, зокрема копії акту передачі та договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, укладеного між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 , вчинених саме у м.Рівне, долучено не було.
Надані документи розцінені судом першої інстанції як невиконання вимог ухвали судді про надання строку для усунення недоліків, у зв`язку з чим повернуто позовну заяву позивачу.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення без руху.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали Рівненського міського суду Рівненської області 24 лютого 2026 року, підставою повернення позовної заяви позивачу було невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, у заяві про усунення недоліків позовної заяви представник позивачки адвокат Олексювюк Роман Русланович вказує про те, що передача спірного автомобіля здійснювалася без укладення договору, відповідно, не складався і акт передачі, а єдиним підтвердженням, яке він може надати, є протоколи допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №120251181010002343 від 02.12.2025 року.

Згідно із ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими доказами (п. 1 ч. 2); показаннями свідків (п. 3 ч. 2).
Як вбачається із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України показання свідка – це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
Таким чином, матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №120251181010002343 від 02.12.2025 року, зокрема показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується, що місцем передачі транспортного засобу, тобто місцем заподіяння шкоди є місто Рівне.

Відповідно ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Положення ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України передбачають правила альтернативної підсудності за вибором позивача.
Відповідно ч. 3 вказаної статті позови про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Законодавець передбачив юридичну можливість для особи, яка звертається до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, обрати на власний розсуд якими правилами територіальної підсудності керуватися при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав.
У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з- поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності.
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України).
З урахуванням зазначеного та відповідно до положень щодо альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися, належить саме позивачу.
Згідно із ч. 6 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави на яких ґрунтується їхнє рішення, що серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Оцінюючи встановлені обставини справи, апеляційний суд доходить висновку, що позивачем було виконано всі вимоги ухвали суду першої інстанції про надання строку для усунення недоліків позовної заяви, в тому числі і надання наявних у нього відомостей про місце заподіяння шкоди, на підтвердження підстав звернення з позовом за правилами альтернативної підсудності, а відтак суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції – на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у справі «Буланов та Купчик проти України» вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії».

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 

Отже, матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду даної справи, постановив оскаржувану ухвалу у порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавивши позивача права на справедливий судовий розгляд.

За наведених обставин, апеляційний суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала – до скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Олексюка Романа Руслановича задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «Леон-Поділля», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТСЦ МВС № 6843, Головний сервісний центр МВС, про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль – повернути до Рівненського міського суду Рівненської області для розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.