Справа № 192/3020/24 
Провадження № 2/192/171/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

03 червня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді Щербини Н. О., 
за участю секретаря судового засідання – Чернишкіної А. В., 
представника позивача – адвоката Іванченко А. Л. в режимі відеоконференції,
відповідача – ОСОБА_1 , 
представника відповідача – адвоката Бірюкова С. В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору – Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про стягнення грошової компенсації за частку у рухомому майні, 

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2024 року представник позивача - адвокат Іванченко А. Л., з урахуванням уточненого позову від 20 листопада 2024 року, в інтересах позивача звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів вартості 1/12 частини рухомого майна, а саме: автомобілів марок Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колір чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 ; Mercedes-benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 ; Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , яке є спадковим майном після смерті його батька – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У позові вказано, що позивач отримав свідоцтва про право на спадщину, в тому числі на 1/12 частину спірного рухомого майна, а відповідачі також є спадкоємцями померлого та відповідно до отриманих свідоцтв про право на спадщину за законом відповідач ОСОБА_1 є власником 4/6 частин, а відповідач ОСОБА_3 є власником 1/6 частини спірного спадкового майна. Також відповідач ОСОБА_1 як дружина спадкодавця є власником 1/2 частини спадкового майна, а частка позивача є незначною. Тому позивач просить стягнути з відповідачів на його користь вартість 1/12 частини автомобілів, оскільки його частка є незначною, а відповідачі не згодні на позасудове врегулювання. 
Отже представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 - 75 323 гривні 84 копійки, а з ОСОБА_3 – 18 830 гривень 96 копійок в якості компенсації вартості 1/12 частини рухомого майна, припинивши право власності позивача на вказане майно, визнавши за відповідачами право спільної часткової власності на таке майно у відповідних частках. 
Позивач до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Його представник – адвокат Іванченко А. Л. позов підтримала та пояснила, що сторони є спадкоємцями ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є сином спадкодавця, а відповідачі – дружиною та донькою спадкодавця. ОСОБА_1 , як дружина має право на 1/2 частину майна, в тому числі на спірні автомобілі, а також має право на 4/6 спадкового майна. ОСОБА_3 , як донька померлого, має право на 1/12 частину спірного спадкового майна. У зв`язку з тим, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо спільного почергового користування автомобілями або щодо іншого варіанту розподілу такого майна, у зв`язку з тим воно є неподільним, позивач пропонував відповідачам у добровільному порядку виплатити йому вартість його 1/12 частини. Проте відповідачі не погодилися. Тому позивач змушений звернутися з позовом до суду. Також представник позивача просила стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 45 468 гривень 96 копійок, з яких 968 гривень 96 копійок – судовий збір, 5 000 гривень – консультація та складання позовної заяви, 7 000 гривень 00 копійок – гонорар успіху адвоката, 29 500 гривень 00 копійок – витрати адвоката на участь в судових засіданнях та 3 000 гривень 00 копійок – на підготовку адвокатських запитів під час розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Бірюков С. В. позов не визнали. 
Адвокат Бірюков С. В. вважав, шо позивач не отримав право власності на спірне рухоме майно у зв`язку з тим, що не здійснив державну реєстрацію автомобілів на своє ім`я, а тому не має право вимагати від відповідачів стягнення вартості 1/12 частини такого майна. Також вважав, що позивач не довів суду вартість майна, зокрема 1/12 його частини, оскільки надав до позову копії висновків про оцінку саме колісних транспортних засобів, якими спірне майно не являється, оскільки реєстрація саме як колісних транспортних засобів спірних автомобілів після смерті ОСОБА_4 не здійснена. Вказані автомобілі не є транспортними засобами в розумінні їх статусу як спадкового майна, а надана позивачем оцінка не може бути використана під час розгляду цього спору, оскільки виконана на замовлення саме відповідача ОСОБА_1 . Позивач же самостійно оцінку цього майна не здійснював, а відповідач ОСОБА_1 не згодна з такою вартістю, як і з сумою, яку позивач просить з неї стягнути. Вважає, що ціна спірного рухомого майна на даний час є іншою, проте позивач не довів його вартість. 
Також адвокат Бірюков С. В. вважав, що для вирішення спору необхідно з`ясувати питання про те, чи не перебуває спірне майно в податковій заставі, оскільки залучення до участі у справі в якості третьої особи Головне управління ДПС у Дніпропетровській області та надання ним листа про відсутність податкової застави є недостатнім для вирішення спору. Заперечував проти стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки вважав, що 5 000 гривень 00 копійок для консультації та складання позовної заяви в цій справі є завищеною ціною, а гонорар успіху адвоката не належить до таких витрат. Також вважав, що 2 500 гривень 00 копійок є завищеною ціною за участь представника в судовому засіданні з присутністю адвоката в залі суду, як і 2 000 гривень 00 – за участь в режимі відеоконференції, а складання адвокатських запитів під час розгляду справи було недоцільним, оскільки дублювало функцію суду. 
Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, а про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі через свого представника – адвоката Бреже Л. В. (а.с.176-177, т.1). 
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Бреже Л. В. до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. 
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно положень ст. ст. 1278, 1296, 1297 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 згідно виданих приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Супруненко А. М. свідоцтв від 30 серпня 2024 року про право на спадщину за законом належить 1/12 частина автомобілів марок Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колір чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 ; Mercedes-benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 ; Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 (далі – спірне спадкове майно) (а.с.155-160, т.2). 
Також судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 , як дружині померлого ОСОБА_4 належить 1/2 частина спадкового майна, що підтверджується свідоцтвами про право власності, виданими приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Супруненко А. М. від 14 серпня 2023 року (а.с.101-103, т.2).
Крім того, відповідачу ОСОБА_1 належить 4/12 частини спірного спадкового майна, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Супруненко А. М. від 18 грудня 2024 року (а.с.198-202, т.2).
Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 згідно виданих приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Супруненко А. М. свідоцтв про право на спадщину за законом належить 1/12 частина спірного спадкового майна, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Супруненко А. М. від 30 серпня 2024 року (а.с.175-180, т.2).
Суд не приймає посилання адвоката Бірюкова С. В. на те, що позивач не має права на 1/12 частину спірного рухомого майна, оскільки не здійснив реєстрацію такого права у відповідному територіальному органі з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС), оскільки відповідно до положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі.
Відповідно до п. 8 вказаного Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку зокрема свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати.
Таким чином, реєстрація транспортного засобу не є реєстрацію права власності на нього, яке виникає з часу відкриття спадщини та лише підтверджується видачею свідоцтва про право на спадшину. 
У матеріалах спадкової справи наявні копії свідоцтв про реєстрацію спірних транспортних засобів, згідно яких таке майно зареєстроване за власником ОСОБА_4 , який помер (а.с.8, 89,т. 2).
Однак право власності на рухоме майно належить до прав, які спадкуються. Тому реєстрація транспортних засобів за померлим ОСОБА_4 не свідчить про те, що такі автомобілі належить йому, оскільки ч. 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що в момент смерті фізичної особи припиняється її цивільна правоздатність, а відповідно припиняється і цивільна процесуальна дієздатність. 
Отже суд приходить до висновку, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_4 , має право на 1/12 частину спірного спадкового рухомого майна, навіть за умови відсутності реєстрації у відповідному сервісному центрі, а також має право вимагати отримання грошової компенсації вартості такої частки, оскільки відповідно до ст. 354 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Позивач пред`явленням позову надав свою згоду на одержання від інших співвласників компенсації. 
Ухвалою суду від 30 квітня 2026 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у зв`язку з тим, що під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (податкової застави) від 14 серпня 2023 року № 85654709, № 85654701 (а.с.76,77, т. 2) зареєстроване публічне обтяження – податкова застава на рухоме майно спадкодавця – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на адвокатський запит від 14 травня 2026 року, станом на 14 травня 2026 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутня податкова застава, зареєстрована в Головному управлінні ДПС по ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.70, т.3).
Також згідно письмових пояснень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 01 червня 2026 року, права та законні інтереси держави в частині податкової застави щодо рухомого майна, яке є предметом спору, не порушуються, оскільки жодного актуального обтяження рухомого майна спадкодавця ОСОБА_4 з боку органів ДПС не зареєстровано. 
Тому суд не приймає заперечення адвоката Бірюкова А. В. щодо необхідності додаткової перевірки інформації про наявність податкової застави, оскільки третя особа скористалася своїм правом надати письмові пояснення, а права держави були захищені шляхом залучення до участі у справі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до Висновку експерта № 197/23 від 02 жовтня 2023 року ринкова вартість автомобіля Mercedes-benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , становить 198 638 гривень 83 копійки (а.с.28-43, т.1).
Відповідно до Висновку експерта № 198/23 від 02 жовтня 2023 року ринкова вартість автомобіля Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 становить 233 807 гривень 47 копійок (а.с.44-55, т.1).
Відповідно до Висновку експерта № 199/23 від 03 жовтня 2023 року ринкова вартість автомобіля Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колір чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , становить 923 382 гривні 85 копійок (а.с.11-27, т.1).
Отже вартість всього спірного спадкового майна становить 1 355 829 гривень 15 копійок (198 638 гривень 83 копійки +233 807 гривень 47 копійок +923 382 гривні 85 копійок =1 355 829 гривень 15 копійок).
Відповідач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини майна як дружина померлого. Таким чином вартість частки майна, яке спадкується після смерті ОСОБА_4 становить 677 914 гривень 57 копійок (1 355 829 гривень 15 копійок:2 = 677 914 гривень 57 копійок).
Половина спірного майна успадкована була шістьма спадкоємцями, а мати – ОСОБА_5 та дві доньки спадкодавця – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилися від своїх часток на користь дружини спадкодавця – ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.2,4,5,т.2). 
Тому частка ОСОБА_1 , як спадкоємиці становить 4/12, а частка позивача та відповідача ОСОБА_3 – по 1/12 у кожного. 
Вартість 1/12 частини складає 112 985 гривень 76 копійок (677 914 гривень 57 копійок :6=112 985 гривень 76 копійок).
Таким чином судом встановлено, що вартість 1/12 частки спірного нерухомого майна, яка належить позивачу у грошовому виразі становить 112 985 гривень 76 копійок, яку він має право отримати від відповідачів, оскільки його частка є незначною, а відповідач ОСОБА_1 підтвердила суду факт того, що вказаними автомобілями позивач не користується, згоди щодо порядку користування такими автомобілями сторони не дійшли, а також відповідачі не довели суду неможливість сплатити на користь позивача таку частку. 
Суд не приймає посилання адвоката Бірюкова С. В. в частині того, що позивач не довів вартість спірного майна, оскільки надав суду висновки експертів, які були виготовлені на замовлення не позивача, а саме відповідача ОСОБА_1 , оскільки докази про іншу вартість такого майна відповідач ОСОБА_1 суду не надала. 
Експертизу, яка була призначена ухвалою суду від 04 серпня 2025 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 , відповідач не оплатила, а відповідно експертиза не була виконана у зв`язку з несплатою, що підтверджується листом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12 листопада 2025 року (а.с.213-214 222, 227, т. 2). 
Відповідно до положень ст. ст. 80-81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Дослідивши висновки експерта щодо вартості спірного спадкового майна, суд встановив, що такі висновки дійсно були виготовлені на замовлення саме відповідача ОСОБА_1 , отримані позивачем під час намагання вирішити спір в позасудовому порядку, а позивач не має можливості в інший спосіб надати суду відомості про вартість спірного майна, оскільки для проведення його оцінки необхідно надати таке майно експерту для огляду, що підтверджується клопотанням експерта № 2564-25 від 08 вересня 2025 року (а.с.218, т.2). 
Проте позивач не володіє таким майном, оскільки всі автомобілі зберігаються відповідачами, що підтвердила відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні, а позивач згоден з вартістю майна, яка вказана в досліджених судом висновках. 
Адвокат Бірюков А. В. просив витребувати від позивача оригінали таких Висновків для огляду в судовому засіданні, однак судом було встановлено, що позивач має лише копії вказаних висновків, оскільки експертизу замовляла саме відповідач ОСОБА_1 . Отже позивач надати оригінали таких висновків не може з об`єктивних причин. 
З адвокатським запитом адвокат Іванченко А. Л. до судового експерта, який надав вказані висновки не зверталася, а у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем та його представником в цій частині своїх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо доказування вартості спірного майна, оскільки відповідач ОСОБА_1 та її представник не заперечували проти того, що такі експертизи дійсно замовляла відповідач після смерті свого чоловіка. Інші сумніви щодо наданих висновок сторони не зазначали. 
Тому суд вважає, що позивач належними та допустимим доказами довів суду вартість спірного майна, а відповідачі не спростували такі відомості. Суд вважає, що заперечень проти вартості майна не достатньо, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Проте відповідачі не довели суду, що вартість спірного майна є іншою, ніж визначено відповідними висновками експерта, які додані до матеріалів справи. 
Тому, з урахуванням часток сторін у спірному рухомому майні, з відповідача ОСОБА_1 слід було б стягнути на користь позивача 90 388 гривень 61 копійка, а з відповідача ОСОБА_3 – 22 597 гривень 15 копійок (112 985 гривень 76 копійок:5=22 597 гривень 15 копійок; 112 985 гривень 76 копійок-22 597 гривень 15 копійок=90 388 гривень 61 копійка). 
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Представник позивача – адвокат Іванченко А. Л. просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 лише 75 323 гривні 84 копійки, а з відповідача ОСОБА_3 лише 18 830 гривень 95 копійок, а суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог. 
Суд посилається на те, що представник позивача підтримувала позов саме в таких розмірах, про що свідчить звукозапис підготовчого судового засідання від 01 квітня 2026 року. 
Пунктом 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Проте таким правом позивач та його представник не скористалися. 
Тому суд ухвалює рішення саме в межах заявлених позовних вимог. 
Суд вважає, що оскільки позивач просить сплатити на його користь вартість його частки в спірному спадковому рухомому майні, то його право на частку у праві спільної часткової власності, припиняється з дня отримання такої компенсації від відповідачів. 
Тому слід також визнати за відповідачами право спільної часткової власності на відповідні частки автотранспортних засобів після сплати відповідної компенсації вартості 1/12 частки, належної позивачу, а саме визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 9/24 часток спірних автотранспортних засобів, а за відповідачем ОСОБА_3 - на 3/24 частки спірних автотранспортних засобів.

Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
Оскільки в пропорційному перерахунку розмір задоволених позовних вимог становить: 75 323 гривні 84 копійки – 80%, 18 830 гривень 96 копійок – 20% (75 323 гривні 84 копійки+18 830 гривень 96 копійок=94 154 гривні 80 копійок=100%), тому з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 775 гривень 16 копійок судового збору, а з відповідача ОСОБА_3 відповідно 193 гривні 79 копійок.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви до суду та участю представника позивача в судових засіданнях, надано Договір № 35/2024 від 28 вересня 2024 року, а також Додаткова угода № 1 від 30 вересня 2024 року, які були укладені між позивачем та адвокатом Іванченко А. Л., а також детальний опис робіт, виконаних адвокатом. У Додатковій угоді № 1 вказана вартість всіх видів послуг, які виконувались адвокатом, в тому числі 7 000 гривень 00 копійок – гонорар успіху адвоката. 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000 гривень 00 копійок за консультацію та складання позовної заяви. Суд вважає, що адвокат Бірюков А. В. не довів суду, що така вартість є явно завищеною. 
Суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
ВП ВС в постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначив про віднесення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що «гонорар успіху» адвоката підлягає відшкодуванню, проте розмір такого відшкодування має бути справедливим і відповідати затратам часу та обсягу роботи адвоката.
Тому суд вважає, що гонорар успіху належить до судових витрат, а його розмір, який був погоджений в Додатковій угоді № 1 є справедливим і відповідає затратам часу та обсягу роботи адвоката.
Крім того, суд вважає, що витрати на здійснення двох адвокатських запитів по 1 500 гривень 00 копійок кожен під час розгляду справи також підлягають задоволенню, оскільки перший адвокатський запит стосувався вирішення питання про місцезнаходження відповідача ОСОБА_3 , яка не з`являлась в судові засідання. Тому для виконання вимог ст. 84 ЦПК України представником позивача було здійснено відповідний запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону України відповідачем ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 було повідомлено про те, що ОСОБА_3 на даний час перебуває за кордоном.
Другий адвокатський запит під час розгляду справи стосувався з`ясування питання про перебування спірного майна в податковій заставі, оскільки ухвалою суду від 30 квітня 2026 року судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління ДПС у Дніпропетровській області. Вказаною ухвалою судом було встановлено Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для надання пояснень щодо позову в порядку ст. 181 ЦПК України. Надання таких пояснень є правом, а не обов`язком третьої особи. Тому представником позивача було здійснено відповідний адвокатський запит з метою з`ясування наявності чи відсутності податкової застави щодо спірного рухомого майна. 
Отже витрати за здійснені адвокатські запити також підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог. 
У той же час витрати за участь адвоката Іванченко А. Л. в одному судовому засіданні як з присутністю в заді суду, так і в режимі відеоконференції є неспівмірними з огляду на те, що тривалість таких засідань складала орієнтовно 30 хвилин кожне. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що адвокат Іванченко А. Л. прийняла участь в судових засіданнях перебуваючи в залі суду – 4 рази та 4 рази в режимі відеоконференції (без урахування судового засідання від 03 червня 2026 року, яке не було включено до детального опису робіт). 
Суд вважає, що вартість участі адвоката в судовому засіданні з його присутністю в залі суду на рівні 2 000 гривень 00 копійок та в режимі відеоконференції – 1 125 гривень 00 копійок є співмірною вартістю. Тому в цій частині витрати підлягають стягненню в загальному розмірі 12 500 гривень. 
Отже всього з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог (80% і 20%) слід стягнути (5000+7000+3000+12500=27500) з відповідача ОСОБА_1 - 22 000 гривень 00 копійок, а з відповідача ОСОБА_3 - 5 500 гривень 00 копійок
Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення грошової компенсації за частку у рухомому майні, – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 ) на користь  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_8 ) – 75 323 (сімдесят п`ять тисяч триста двадцять три) гривні 84 копійки в якості компенсації вартості 1/12 частини автотранспортних засобів: 
-Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колір чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 ;
-Mercedes-benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 ;
-Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 .

Стягнути з  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_8 ) - 18 830 (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять) гривен 96 копійок в якості компенсації вартості 1/12 частини автотранспортних засобів: 
-Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колі чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 ;
-Mercedes- benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 ;
-Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/12 частку автотранспортних засобів:
-Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колі чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 ;
-Mercedes- benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 ;
-Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 .

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 9/24 часток автотранспортних засобів: 
-Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колі чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 ;
-Mercedes- benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 ;
-Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 у частці 9/24.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 3/24 частки автотранспортних засобів: 
-Porshe Cayenne, 2013 року випуску, тип – загальний легковий універсал – В, колі чорний, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 ;
-Mercedes- benz 316, 2002 року випуску, тип – фургон малотоннажний-В, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 ;
-Renault kangoo, 2017 року випуску, тип – вантажний спеціалізований фургон, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 у частці 3/24.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі 775 (сімсот сімдесят п`ять) гривень 16 копійок.

Стягнути з  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_9 )  на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі 193 (сто дев`яносто три) гривні 79 копійок. 

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_8 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень 00 копійок. 

Стягнути  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_8 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 09 червня 2026 року.

Суддя Н. О. Щербина