Дата документу 25.05.2026 Справа № 337/6443/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/6443/25  Пр. № 22-ц/807/1177/26      	Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А.  суддя-доповідач Гончар М.С. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі – КОНЦЕРН «МТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

 
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 2-11), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з наданих послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок, договір № НОМЕР_1 ) за період з 01.11.2020 року по 31.10.2025 року на загальну суму 45321,38 грн., від сплати якої відповідач на користь позивача у добровільному порядку ухиляється, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ширіну С.А. (а.с. 18). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 20) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач  ОСОБА_1  подав відзив суду першої інстанції на вищезазначений позов позивача (а.с. 27-29) у якому не заперечував факту надання вказаних послуг, проте не погодився з розміром заявлених нарахувань у зв?язку із наданням послуг неналежної якості. Запропонував укласти мирову угоду зі сплатою частини заявленої заборгованості у розмірі, співмірному фактично отриманій послузі.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року (а.с. 34-36) позов позивача у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2020 року по 31.10.2025 року в сумі 45321,38 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) судовий збір у сумі 2422,40 грн. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2026 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Трофимова Д.А., судді Подліянова Г.С. та Онищенко Е.А. – а.с. 53-55) першу апеляційну скаргу було повернуто ОСОБА_1 , як особі, яка її подала, через неусунення недоліків останньої у встановлений апеляційним судом строк, роз`яснено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги (а.с. 53-55).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу (а.с. 59-60), в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити КОНЦЕРНУ «МТМ» у задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати. 
02.04.2026 року вищезазначена апеляційна скарга разом з матеріалами цієї цивільної справи надійшла з суду першої інстанції до апеляційного суду (а.с. 66). В автоматизованому порядку (а.с.67) для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Трофимову Д.А. та Онищенка Е.А. Ухвалою апеляційного суду (а.с. 68) строк на апеляційне оскарження в порядку задоволення клопотання апелянта поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 07.04.2026 року (а.с.68), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.69). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3328,00 грн. * 30 = 99840,00 грн., у цій справі ціна позову 45321,38 грн. – а.с.3), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач КОНЦЕРН «МТМ» нескористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У період з 18.05.2026 року по 22.05.2026 року включно суддя-доповідач приймала участь у підготовці Національною школою суддів України суддів судових палат у цивільних справах апеляційних судів для підтримання кваліфікації (довідка - а.с. 73).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга   ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст.12, 13, 76, 77, 78, 81,89, 141, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі, заявлених останнім в межах позовної давності.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач КОНЦЕРН «МТМ» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до інформації сформованої в додатку «Реєстр нерухомості» квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 з 19.09.2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом: 1137, виданого 19.09.2014 року Восьмою Запорізькою державною нотаріальною конторою (а.с.12 зворот, 15).
Згідно із довідкою з особового рахунку № НОМЕР_1 (типовий договір – копія а.с. 14-14 зворот), заведеного на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2020 року по 31.10.2025 року, загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 45321,58 гр. (копія - а.с 12-12 зворот).
Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року.
Доказів не отримання послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, або неналежного виконання зазначених послуг відповідач суду першої інстанції у цій справі не надав.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ст. 67,68 ЖК України (які втратили чинність лише 15.02.2026 року, тобто вже після ухвалення судом пе6ршої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі) наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно із ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 19 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно ст. 20 вказаного закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3). Згідно ст. 32 вказаного закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. В силу вимог п. 30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Суд першої інстанції правильно встановив, що вищезазначена квартира відповідача підключена до мережі централізованого постачання та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період йому надавалися і ним споживалися (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані), з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг ним не оскаржений, за спожиті послуги нараховувалась щомісячна плата, однак відповідач оплату за спожиту теплову енергію не здійснював.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, яка утворилася за період з 01.11.2020 року по 31.10.2025 року у розмірі 45321,38 грн.,складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком (а.с. 12-12 зворот). 
Доказів, які б спростовували цей розрахунок позивача, відповідачем суду першої інстанції у цій справі не було надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв його за основу при ухваленні судового рішення.
Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог позивача у цій справі у суді першої інстанції, просив застосувати строк позовної давності (а.с.28), посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до нього у цій справі поза межами строку, передбаченого ст. 257 ЦК України.
Проте, суд першої інстанції при вирішенні питання про позовну давність правильно виходив з того, що згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_1 03.12.2025 року (через «Електронний суд» - а.с.3).
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020№ 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення КОНЦЕРНОМ «МТМ» до суду з цим позовом. Отже, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в межах позовної давності позивач КОНЦЕРН «МТМ» мав право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 01 листопада 2020 року. 
На підставі вище викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний позов позивача до відповідача у цій справі слід задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1  є такими, що фактично дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції (відзив відповідача на позов позивача у суді першої інстанції з пропозицією укладення мирової угоди сторін на таких умовах: 1. відповідач здійснює добровільну оплату частини заявленої заборгованості у розмірі, співмірному фактично отриманій послузі; 2. позивач відмовляється від решти позовних вимог; 3. судові витрати сторони несуть самостійно; 4. після виконання умов мирової угоди сторони не мають взаємних претензій - а.с. 27-29), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача  ОСОБА_1 , яку він вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 року (Розділ ЦК України 2003 року доповнено пунктом 12 згідно із Законом України № 540-IX від 30.03.2020) до 30.06.2023 року (коли КМУ постановив відмінити з 24.00 години 30.06.2023 року на всій території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)).
Крім того, за змістом ст. 12 ч. 5 п. 2 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.
В суді апеляційної інстанції сторони мають право укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу; якщо …мирова угода сторін відповідає вимогам ст. ст. 206-207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про …затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи та закриває провадження у праві (ст. 373 ЦПК України).
На виконання вимог ст. 12 ч. 2 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд першої інстанції та апеляційний суд сприяли врегулюванню спору у цій справі шляхом досягнення угоди між сторонами.
Проте, сторони у цій справі не досягли будь-якої мирової угоди у цій справі у судах першої та апеляційної інстанцій (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані). 
І хоча, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист ОСОБА_1 здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України). 
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог… В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача  ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач  ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів суду першої інстанції в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача (надання позивачем йому послуг неналежної якості, та, відповідно, наявності підстав для здійснення перерахунку вищезазначеного розміру заборгованості у цій справі, сплив позовної давності та інш.) та, відповідно, у спростування останнього у цій справі. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Описки в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції у цій справі не можуть бути підставою для скасування останнього (правильного по суті) за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача апеляційним судом у цій справі, а можуть бути виправленні судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни. 
Окрім цього, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 25.05.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.