ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4312/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року у справі № 904/4312/25 (суддя Бажанова Ю.А.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія", м. Дніпро 
про стягнення 154 440,00 грн,- 

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" на свою користь штрафних санкцій згідно пункту 6.2 договору №19 від 05.03.2025 року в розмірі 154 440,00 грн., що складається з: 55 440,00 грн. пені, 99 000,00 грн. штрафу. Судові витрати позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року у справі № 904/4312/25 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" (49064, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Качалова, будинок 1, кімната 4, код ЄДРПОУ 40973699) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 55 440,00 грн. пені, 99 000,00 грн. штрафу, 2 422, 40 грн. витрат по сплаті судового збору.
Справа розглядалась у спрощеному провадженні, без виклику сторін.
Рішення суду першої інстанції мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № 19 від 05.03.2025 року в частині повної та своєчасної поставки товару, правомірністю нарахування пені та штрафу у відповідності до пунктів 1-3 додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу №19 від 05.03.2025 року.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. 
Апелянт вважає рішення суду необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального, внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин справи, невідповідності висновків суду реальним обставинам, які існували між сторонами, неврахування правових висновків Верховного Суду, які підлягали застосуванню.
Скаржник зазначає, що:
-14.04.2025 року відповідач направив позивачу лист вих. № 17 від 11.04.2025 року, який був отриманий позивачем 23.04.2025 року і за змістом якого відповідач повідомив позивача, що у зв`язку із обставинами, які не залежать від відповідача (нездійснення поставки товару виробником через зняття товару з виробництва), він не може виконати договір купівлі-продажу, у зв`язку з чим просив розірвати договір №19 купівлі - продажу від 05.03.2025 року;
- лист вих. №17 отриманий позивачем 23.04.2025 року, відповіді отримано відповідачем не було;
- 23.04.2025 року позивач отримав пропозицію відповідача про розірвання договору, з 24.04.2025 року розпочався 15-ти денний строк на відповідь на пропозицію; 
- враховуючи, що у 15-ти денний строк відповідь від позивача не надійшла, така пропозиція є прийнятою, і договір є розірваним з цієї дати;
- оскільки з 09.05.2025 року пропозиція відповідача про розірвання договору є прийнятою, то нарахування пені за період з 09.05.2025 року по 15.05.2025 року є неправомірним.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправомірно відхилив такі доводи відповідача і послався на укладення сторонами 16.05.2025 року додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу №19 від 05.03.2025 року, якою згаданий договір розірвано за згодою сторін.
Щодо додаткової угоди апелянт зазначає, що сам факт її укладення свідчить про документальне оформлення досягнутої (прийнятої позивачем) домовленості у формі конкретного документу, для офіційного паперового закріплення факту розірвання договору. Однак, якби позивач не бажав розірвати договір за згодою сторін, він би у 15-ти денний термін повідомив про свої небажання і про неприйняття такої пропозиції. Отже, внаслідок відсутності відповіді позивача у 15-ти денний строк, пропозиція відповідача про розірвання договору є прийнятою позивачем на 15-тий день.
За доводами апеляційної скарги, умови п. 10.2 договору не вказують про те, що пропозиція сторони вважається прийнятою у випадку ненадання відповіді протягом 15-ти днів лише якщо направлено іншою стороною пропозицію про розірвання договору на вимогу однієї сторони.
Іншими словами, п. 10.2. договору вказує про прийняття будь-якої 
пропозиції, в тому числі і пропозиції про розірвання договору саме за згодою сторін, у випадку ненадання відповіді протягом 15-ти днів.
Апелянт вважає, що намагання позивача відійти від умов п.10.2. договору свідчить про порушення ним принципів добросовісності, справедливості та розумності, так як його нинішні заяви повністю суперечать раніше здійсненим ним заявам, які виявилися у некоректному погодженні п. 10.2. договору.
Також апелянт не погоджується з доводами суду про відсутність підстав для зменшення нарахованих штрафних санкцій. 
Відповідач просить скасувати оскаржуване ним рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обґрунтованим.
Просить відмовити відповідачу в задоволені апеляційної скарги, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року у справі № 904/4312/25 залишити без змін.
Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2025 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" (продавець) укладений договір купівлі-продажу №19,відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар: Квадрокоптер Mavic 3T, (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору відповідно до специфікації (додаток 1).
Відповідно до пункту 1.3 договору код товару згідно з Державним класифікатором ДК 021:2015: 34711200-6: Безпілотні літальні апарати.
Відповідно до пункту 2.1 договору товар передається на складі покупця. 
Відповідно до пункту 2.2 договору строк поставки товару: не пізніше 20.03.2025 року (включно). Товар передається покупцю в упаковці, яка забезпечує належне збереження товару під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами або технічними умовами.
Відповідно до пункту 4.1 договору загальна вартість товару (сума договору) становить: 990 000 грн. 00 коп. (дев`ятсот дев`яносто тисяч гривень 00 копійок), без ПДВ. 
Відповідно до пункту 6.1. договору за порушення умов договору щодо якості (комплектності) товару продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 20% вартості неякісного (некомплектного) товару. 
Відповідно до пункту 6.2. договору за порушення строків поставки товару або його заміни відповідно до п 2.2 та п. 3.4, 5.2 цього договору продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, стосовно якого допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення, а за порушення строків поставки товару понад 30 діб, з продавця додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості непоставленого товару. 
Відповідно до пункту 6.3. договору сторони домовилися, що погоджений розмір збитків, а також неустойки, який підлягає відшкодуванню покупцем за несвоєчасність грошових розрахунків не може бути більшим за суму заборгованості, скоригованої на індекс інфляції за відповідний період прострочення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України сторони встановили інший розмір відсотків 0 (нуль) відсотків.
Відповідно до пункту 8.1. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до - 31.12.2025 року, крім гарантійних та грошових зобов`язань, які діють до повного їх виконання.
Відповідно до пункту 8.3. договору у випадку істотної зміни обставин, фінансування, якими сторони керувалися при укладанні договору, внаслідок чого товар перестане відповідати вимогам (потребам) покупця, до договору вносяться зміни, або його дія припиняється, що оформлюється додатковою угодою, крім випадків одностороннього розірвання договору, передбачених цим договором.
Відповідно до пункту 10.1. договору доповнення та зміни до договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які підписуються сторонами цього договору додаються до тексту як невід`ємні його частини. 
Відповідно до пункту 10.2. договору сторона договору, яка одержала від іншої сторони письмову пропозицію про зміну припинення чи розірвання цього договору, у 15 (п`ятнадцятиденний) термін після дати одержання такої пропозиції, повинна письмово повідомити другу сторону про результати розгляду цієї пропозиції. При відсутності такої відповіді у вказаний строк, пропозиція вважається прийнятою.
Відповідно до пункту 10.4. договору у разі порушення продавцем умов договору в частині поставки товару, його кількості, та/або якості, та/або комплектності, та/або термінів, які визначені у специфікації, та/або додатках, та/або інших умов договору чи відмови від виконання договору, покупець, в десятиденний термін в односторонньому порядку у спрощений спосіб (шляхом повідомлення продавця листом), має право: відмовитися від подальшого приймання виконання зобов`язань продавцем за договором; достроково в той же строк розірвати договір, повідомивши письмово про це продавця. Застосування зазначених оперативно-господарських санкцій не позбавляє покупця права вимагати від продавця сплати штрафних санкцій та відшкодування збитків за неналежне виконання цього договору.
Договір купівлі-продажу №19 від 05.03.2025 року підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" Жечев Сергієм та командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , скріплений печатками обох сторін.
Встановлено, що 05.03.2025 року сторонами на виконання умов договору підписана специфікація (додаток №1 до договору купівлі-продажу №19 від 05.03.2025 року), відповідно до якої код товару 8806221010, назва Квадрокоптер Mavic 3T, кількість 6 шт, ціна за одиницю товару, 165 000, 00 грн. без ПДВ, сума 990 000, 00 грн., без ПДВ.
20.03.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" звернулось до Військової частини НОМЕР_1 з листом вих №17 від 20.03.2025 року, в якому повідомило про неможливість виконання договору на поставку товару, а саме: Квадрокоптеру DJI Mavic 3T, у зв`язку з тим, що дана модель квадрокоптера була знята з виробництва виробником.
26.03.2025 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" з вимогою про виконання договору, в якій вимагала у семиденний термін від дня пред`явлення вимоги виконати належним чином договірні зобов`язання, зокрема, щодо поставки товару та сплати штрафних санкцій.
11.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" звернулось до Військової частини НОМЕР_1 з листом вих №17 від 11.04.2025 року.
В листі вказано наступне: "Повідомляємо Вас, що у зв`язку з обставинами, які не залежать від нас, ми не маємо можливості виконати зобов`язання за договором № 19 від 05.03.2025 року. Зокрема, виробник не здійснив поставку безпілотних літальних апаратів типу DJI Mavic 3T у погоджені строки, у зв`язку з тим, що цей товар знято з виробництва та його виробництво більше не здійснюється, що унеможливлює своєчасне виконання нашої частини зобов`язань за контрактом. 
У зв`язку з цим ми змушені ініціювати процедуру розірвання зазначеного договору відповідно до умов, передбачених чинним законодавством та положеннями самого договору. Ми також готові компенсувати передбачені штрафні санкції у встановленому порядку. Змушені звернутися до Вас з проханням розірвати договір № 19 від 05 березня 2025р. за згодою сторін". 
Встановлено, що 16.05.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" (продавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) було укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу №19 від 05.03.2025 року, відповідно до пунктів 1-3 якої сторони дійшли згоди розірвати договір купівлі-продажу № 19 від 05.03.2025 року, укладений між продавцем та покупцем. 
З моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін в частині предмету договору припиняються, а в частині сплати штрафних санкцій та пені за неналежне виконання договору діють до повного їх виконання. 
Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами.
Додаткова угода підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" Жечев Сергієм та Командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , скріплена печатками обох сторін.
29.05.2025 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна керуюча компанія" з листом №1842 від 23.05.2025 року, в якому вимагала на протязі 7 (семи) календарних днів з моменту отримання даної вимоги сплатити на користь Військової частини НОМЕР_1 штрафні санкції за неналежне виконання умов договору в сумі 154 440,00 грн. 
Відповідно до відомостей офіційного сайту Укрпошти по відстеженню відправлення за трек-номером №1000401971568, відправлення було вручено одержувачу 13.06.2025 року.
Оскільки відповідач вимогу позивача не виконав, останній звернувся з позовом до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 193 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.
За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).
Згідно із ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За доводами апеляційної скарги скаржник не заперечує факт порушення ним умов договору, зазначає, що позивач порушив умови договору (п.10.2) щодо надання відповіді на пропозицію розірвати договір у зв`язку з неможливістю виконання відповідачем зобов`язання і посилається на те, що за умовами вказаного пункту договору пропозиція про розірвання договору вважається прийнятою з 09.05.2025 року і тому нарахування пені з 09.05.2025 по 15.05.2025 року неправомірне.
Всі ці доводи вказувались ним і в суді першої інстанції і на думку колегії суддів в оскаржуваному рішенні їм надана вірна правова оцінка.
Слід звернути увагу на те, що договір сторонами укладено 05.03.2025 року, строк поставки визначено 20.03.2025 року і в день, коли товар мав бути поставлений, відповідач проінформував позивача про неможливість виконання умов договору.
В цьому випадку саме дії відповідача свідчать про його недобросовісну поведінку.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неправильно визначений судом строк розірвання договору та період розрахунку для стягнення пені.
Зміст листа відповідача від 20.03.2025 року №17 свідчить про його намір ініціювати процедуру розірвання укладеного сторонами договору відповідно до умов, передбачених чинним законодавством та положеннями самого договору, звернення до позивача з проханням розірвати договір №19 від 05 березня 2025 року за згодою сторін.
Між тим зафіксовано таке погодження обох сторін розірвати договір в додатковій угоді від 16.05.2025 року. Тому позивач вірно включив для нарахування пені період з 09.05.2025 року по 15.05.2025 року.
Також слід звернути увагу на суперечливу поведінку скаржника, оскільки в вищезгаданому листі від зазначив позивачу про готовність компенсувати передбачені штрафні санкції у встановленому порядку, а за змістом апеляційної скарги вважає, що підстави для нарахування штрафних санкцій взагалі відсутні і просить в задоволенні позову відмовити.
Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, підстави для нарахування та стягнення пені і штрафу підтверджені позивачем, розрахунок сум проведено вірно. Іншого скаржником не доведено.
Колегія суддів поділяє також висновки оскаржуваного рішення про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій.
Суд надав обґрунтовану оцінку клопотанню відповідача, і висновки суду в цій частині скаржник також не спростував.
Судом вірно акцентовано увагу на тому, що звертаючись з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач посилається на те, що розраховував на можливість виконання зобов`язання і не міг передбачити обставин неможливості його виконання. При цьому він керується принципом добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно положень ст. 42 Господарського кодексу України закріплено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Як зазначалось вище, апелянт посилається на укладений контракт №1 від 23.07.2024 року із постачальником товару (Елерон), предметом якого була поставка товару МАУІС 3Т, але не наводить відомостей щодо його виконання (повного чи часткового).
Також слід звернути увагу, що даний контракт було укладено 23.07.2024 року, а договір з позивачем відповідач уклав 05.03.2025 року. Тобто, на момент укладення договору скаржник міг та повинен був володіти інформацією щодо можливості його виконання.
При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Під час апеляційного перегляду справи скаржник висновки рішення суду першої інстанції не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Оскаржуване рішення слід залишити без змін. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року у справі № 904/4312/25 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков