ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/6443/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Лозовського О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Туренерджі» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Туренерджі» (далі – ТзОВ «Туренерджі», позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення№01085403200702 від 27.04.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Туренерджі», результати якої оформлені актом від 11.03.2026 №5861/07-02/45464208, було прийнято податкове повідомлення-рішення №01085403200702 від 27.04.2026, яким позивачу було донараховано податкові зобов`язання в розмірі 252811,23 грн з земельного податку з юридичних осіб.
Позивач, заперечуючи правомірність нарахувань, зазначає, що, будучи платником єдиного податку третьої групи, він звільнений від сплати земельного податку відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (далі – ПК України), оскільки земельна ділянка використовується ним у господарській діяльності. 
Вказує, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, одним з видів діяльності ТзОВ «Туренерджі» згідно КВЕД є 52.21: «Допоміжне обслуговування наземного транспорту, який включає функціонування доріг, мостів, тунелів, паркувальних майданчиків, платних автостоянок або гаражів, стоянок для велосипедів, зберігання житлових автофургонів і причепів у зимовий період». З метою здійснення господарської діяльності, згідно виду економічної діяльності позивач в період з 16.04.2024 по 31.12.2025 надавав послуги стоянки автотранспортних засобів та майна, згідно договорів про надання послуг стоянки автотранспортних засобів з: ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) – договір від 02.01.2025, ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) – договори від 22.04.2024, від 01.05.2025, ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - договір від 01.03.2025. Відповідно до п.1.1., 1.2. розділу 1 вищевказаних договорів предметом договору є те, що Власник передаватиме, а Зберігач прийматиме на відповідальне зберігання автотранспортні засоби та майно з правом Власника ним користуватися та розпоряджатися під час здійснення своєї господарської діяльності. Адреса стоянки, зберігання автотранспортних засобів: 44801, Волинська область, Ковельський район, селище Турійськ, вул. Ковельська, 4. Згідно укладених договорів про надання послуг стоянки автотранспортних засобів на відповідальне зберігання передавалися транспортні засоби належні «Власнику» на праві власності або користування, кількість яких та місце стоянки визначалася за погодженням сторін та вартість визначалася по закінченню договірного періоду, згідно кількості переданих на зберігання транспортних засобів, на підтвердження чого складалися акти про надання послуг та здійснювалася оплата за надані послуги.
Однак, як стверджує позивач, контролюючий орган ставить під сумнів здійснення ТзОВ «Туренерджі» господарської діяльності на підставі договорів про надання послуг стоянки автотранспортних засобів їх реальному економічному змісту у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів для забезпечення надання послуг відповідального зберігання або послуг автостоянки, а також відсутністю відповідної матеріально-технічної бази, зокрема систем відеоспостереження, обладнаних гаражних приміщень, технічних засобів охорони, що не відповідає дійсності, суперечить принципу свободи договору та фактичній господарській діяльності Товариства
Проте, позивач вважає, що здійснення ТзОВ «Туренерджі» господарської діяльності згідно КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, а саме надання послуг стоянки автотранспортних засобів відповідає вимогам нормативно-правових актів та реальному економічному змісту, оскільки земельна ділянка площею 2,2207 га, кадастровий номер 0725580000:01:005:0506, яка належить на праві власності ТзОВ «Туренерджі» і на якій Товариство здійснює свою господарську діяльність відповідає вимогам, встановленим у Правилах зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115, зокрема територія має асфальтоване покриття, огорожу, освітлення, телефонний зв`язок, приміщення прохідної, в`їзні-виїзні ворота та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. Твердження контролюючого органу про відсутність здійснення господарської діяльності товариства у сфері надання послуг стоянки автотранспортних засобів у зв`язку з відсутністю відповідної матеріально-технічної бази, зокрема систем відеоспостереження, обладнаних гаражних приміщень, технічних засобів охорони також вважає безпідставними, оскільки відповідно до пункту 6 Правилах зберігання транспортних засобів на автостоянках, обладнання автостоянок пунктами технічного огляду та самообслуговування транспорту, пожежною та охоронною сигналізацією проводиться у разі потреби і технічної можливості. Стосовно твердження, щодо відсутності у трудових ресурсів необхідних для забезпечення надання послуг стоянки автотранспортних засобів, повідомляю, що оскільки здійснення підприємством господарської діяльності у сфері надання послуг стоянки автотранспортних засобів не є багатопроцесним виробництвом, яке потребує професійних трудових ресурсів, то відповідна діяльність здійснюється керівником ОСОБА_4 одноосібно. 
Таким чином, оскільки ТзОВ «Туренерджі» та фізичні особи-підприємці, яким надаються послуги з стоянки автотранспортних засобів, при укладені вищевказаних договорів дійшли згоди щодо усіх їх істотних умов з дотриманням вимог профільних нормативно-правових актів і умови даних договорів виконуються обома сторонами, то твердження про те що, підприємство фактично не здійснює господарської діяльності з надання послуг автостоянки або відповідального зберігання транспортних засобів не відповідає дійсності.
Крім того, позивач вважає, що оскільки ТзОВ «Туренерджі» перебуває на спрощеній системі оподаткування третьої групи за ставкою 5%, здійснює господарську діяльність згідно КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, а саме надання послуг стоянки автотранспортних засобів на частині земельної ділянки площею 2,2207 га, кадастровий номер 0725580000:01:005:0506, яка належить підприємству на праві власності, то ТзОВ «Туренерджі» звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, як податку на майно в частині земельного податку відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, тоді як контролюючий орган безпідставно застосував загальні правила справляння плати за землю, не врахувавши спеціальний режим оподаткування спрощеної системи та норми пункту 269.2 статті 269 ПК України.
У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення як протиправне та таке, що прийняте з порушенням вимог податкового законодавства.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнала та просила відмовити у їх задоволенні повністю, посилаючись на те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ТзОВ «Туренерджі» з 18.04.2024 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,2207 га, за кадастровим номером 0725580000:01:005:0506. Згідно даних ІКС «Податковий блок» основним видом діяльності ТзОВ «Туренерджі» згідно КВЕД є 10.39 - Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів. Однак за даними поданих ТзОВ «Туренерджі» податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску кількість працюючих в період 2024-2025 року складає 1 особа, зокрема, керівник та засновник ОСОБА_4 . Враховуючи специфіку основного виду діяльності - це багатопроцесне виробництво, яке потребує професійних трудових ресурсів, а саме: сортувальників, фасувальників, технологів, водіїв, фахівців з продажу. Відсутність професійних кадрів в період з 2024-2025 років ставить під сумнів ділову мету здійснення діяльності та свідчить про відсутність здійснення виробничої діяльності товариства та, відповідно, наявності обов`язку щодо декларування та сплати земельного податку.
Щодо надання позивачем договірних відносин про надання послуг автостоянки, відповідач зазначає, що згідно податкової інформації, яка міститься в ІКП «Податковий блок» жоден із контрагентів ТзОВ «Туренерджі» не володіє автомобілями, або ж іншими транспортними засобами, для яких необхідно здійснювати відповідальне зберігання. Крім того, договори про надання послуг автостоянки автотранспортних засобів не були відображені ТзОВ «Туренерджі» у повідомленні за ф. №20-ОПП як місце, призначене для зберігання майна, як це передбачає чинне законодавство, адже повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.
Відповідач також зазначає, що під час перевірки ТзОВ «Туренерджі» встановлено відсутність ведення обліку автотранспорних засобів, які приймаються, прийняття на відповідальне зберігання згідно укладених договорів, їх в`їзду та виїзду, кількості транспортних засобів, їх власників тощо. Надані до перевірки Акти надання послуг не містять відомостей щодо кількості місць для автотранспорних засобів чи площі автостоянки для кожного суб`єкта договірних відносин, періоду надання послуг. Крім того, встановлено відсутність у ТзОВ «Туренерджі» трудових ресурсів, необхідних для забезпечення надання послуг відповідального зберігання або послуг автостоянки, а також відсутність відповідної матеріально-технічної бази, зокрема систем відеоспостереження, обладнаних гаражних приміщень, технічних засобів охорони, автоматизованих систем контролю доступу та іншого обладнання, необхідного для забезпечення схоронності транспортних засобів. Вказані ТМЦ та основні засоби також відсутні на балансі підприємства. Також встановлено, що у договорах не визначено конкретного облаштованого місця зберігання транспортних засобів. Фактично транспортні засоби розміщуються на частині території земельної ділянки, що належить ТОВ «Туренерджі». Крім того, цільове призначення земельної ділянки згідно Витягу з Державного реєстру речових прав для обслуговування виробничого комплексу (консервного заводу). частина земельної ділянки, яка використовується для стоянки транспортних засобів, не є належним чином облаштованою автостоянкою, тобто не має спеціального обладнання, розмітки, систем контролю доступу або іншої інфраструктури, необхідної для надання послуг автостоянки чи відповідального зберігання.
На думку відповідача, встановлені обставини діяльності ТОВ «Туренерджі» свідчать про те, що підприємство фактично не здійснює господарської діяльності з надання послуг автостоянки або відповідального зберігання транспортних засобів, а лише надає стороннім особам можливість використовувати частину земельної ділянки підприємства для розміщення транспортних засобів за плату.
Відповідач також звертає увагу, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва (п.п. 4 п.297.1 ст.297 Кодексу). ТзОВ «Туренерджі» фактично здійснює діяльність з надання в користування частини земельної ділянки третім особам для розміщення транспортних засобів за плату, що за своєю правовою природою є орендою земельної ділянки. Відповідно, доходи від таких операцій повинні розглядатися як доходи від надання земельної ділянки у користування, а використання земельної ділянки підлягає оподаткуванню платою за землю відповідно до норм Податкового кодексу України
З наведених підстав просить в задоволенні позову відмовити.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТзОВ «Туренерджі» з 16.04.2024 зареєстроване як юридична особа, одним з видів діяльності якого згідно КВЕД є 52.21 «Допоміжне обслуговування наземного транспорту, який включає функціонування доріг, мостів, тунелів, паркувальних майданчиків, платних автостоянок або гаражів, стоянок для велосипедів, зберігання житлових автофургонів і причепів у зимовий період» (а. с. 24-25); є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5%, що не є спірним. 
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ТзОВ «Туренерджі» з 18.04.2024 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,2207 га, за кадастровим номером 0725580000:01:005:0506 (а. с. 26).
З метою здійснення господарської діяльності, згідно виду економічної діяльності ТзОВ «Туренерджі» в період з 16.04.2024 по 31.12.2025 надавало послуги стоянки автотранспортних засобів та майна, згідно договорів про надання послуг стоянки автотранспортних засобів з: ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - договір від 02.01.2025, ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - договори від 22.04.2024, від 01.05.2025, ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) договір від 01.03.2025 (а. с. 46, 47, 48, 49).
Відповідно до умов пунктів 1.1., 1.2. розділу 1 «Предмет договору» вищевказаних договорів Власник передаватиме, а Зберігач прийматиме на відповідальне зберігання автотранспортні засоби та майно з правом Власника ним користуватися та розпоряджатися під час здійснення своєї господарської діяльності. 
Адреса стоянки, зберігання автотранспортних засобів: 44801, Волинська область, Ковельський район, селище Турійськ, вул.Ковельська, 4. 
Згідно укладених ТзОВ «Туренерджі» договорів про надання послуг стоянки автотранспортних засобів на відповідальне зберігання передавалися транспортні засоби належні «Власнику» на праві власності або користування, кількість яких та місце стоянки визначалася за погодженням сторін та вартість визначалася по закінченню договірного періоду, згідно кількості переданих на зберігання транспортних засобів, на підтвердження чого складалися акти про надання послуг та здійснювалася оплата за надані послуги.
На підставі направлення, виданого ГУ ДПС у Волинській області від 25.02.2026 №900 та згідно з пунктом 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 з врахуванням п. п. 69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі – ПК України), відповідно до наказу ГУ ДПС у Волинській області від 25.02.2026 №579-п була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Туренерджі» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за період з 16.04.2024 по 31.12.2025, єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за період з 16.04.2024 по 30.06.2025, зазначених у листі від 29.09.2025 №18069/6/03-20-04-06. 
Перевіркою встановлено, що в порушення пункту 286.2 статті 286 ПК України станом на 04.03.2026 податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності (рiчна) на 2024 - 2025 роки подані ТзОВ «Туренерджі» на площу земельної ділянки не в повному обсязі. 
За наслідками документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Туренерджі» ГУ ДПС у Волинській області складено акт від 11.03.2026 №5861/07-02/45464208, висновками якого встановлено порушення позивачем: підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269, пункту 271.1 статті 271, пункту 288.5 статті 285 ПК України - занижено орендної плати за землю з юридичних осіб на загальну суму 229828,57 грн, в т. ч. за 2024 рік в сумі 93933,15 грн, за 2025 рік в сумі 135895,42 грн (а. с. 10-18).
На підставі акту перевірки від 11.03.2026 №5861/07-02/45464208 контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №01085403200702 від 27.04.2026, яким позивачу донараховано податкові зобов`язання в розмірі 252811,43 грн з земельного податку з юридичних осіб (а. с. 50)
Позивач вважає прийняте відповідачем податкове повідомлення рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України).
Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Крім цього, пунктом 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу ХІV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).
Відповідно до пункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України в редакції, чинній до 30.06.2020, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, а саме податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Законом України від 16.01.2020 № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» до цієї норми внесено зміни. Ці зміни відповідно до Перехідних положень означеного Закону набрали чинності 01.07.2020.
Отже, з цієї дати пункт 4 пункт 297.1 статті 297 ПК України викладений в редакції, відповідно до якої платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва).
У постанові від 21.11.2023 у справі №813/4324/16 Верховний Суд, аналізуючи положенням ПК в редакції, чинній до 01.07.2020, вказав, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою. Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі №21-2352а15 (№ 826/14703/13-а), який в подальшому був підтриманий і Верховним Судом у постановах від 15.02.2019 у справі №826/9948/16, від 09.04.2019 у справі №826/12960/16, від 21.05.2020 у справі №826/10983/18 тощо. 
Верховний Суд на підставі аналізу норми підпункту 4 пункту 297.1 статті 294 ПК України в редакції, чинній з 01.07.2020, у постанові від 30.05.2023 у справі №927/135/22 вказав, що умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Як встановлено судом з матеріалів справи, а саме згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТзОВ «Туренерджі» з 18.04.2024 є власником земельної ділянки площею 2,2207 га, кадастровий номер 0725580000:01:005:0506; цільове призначення – для обслуговування виробничого комплексу (консервного заводу) за адесою: АДРЕСА_1 (а. с. 26)
У позовній заяві позивач вказує, що використовує вказану земельну ділянку для провадження господарської діяльності, а відтак звільнений від обов`язку сплати та подання звітності із земельного податку на підставі підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України. 
На підтвердження вказаних обставин, позивачем надано укладені з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) договори про надання послуг стоянки автотранспортних засобів від 02.01.2025, від 22.04.2024 та від 01.05.2025, від 01.03.2025. 
У відповідності до п.1.1., 1.2. розділу 1 предметом вказаних договорів є те, що Власник передаватиме, а Зберігач прийматиме на відповідальне зберігання автотранспортні засоби та майно з правом Власника ним користуватися та розпоряджатися під час здійснення своєї господарської діяльності. Адреса стоянки, зберігання автотранспортних засобів: АДРЕСА_1 . 
Згідно пункту 2.1.1. укладених договорів про надання послуг стоянки автотранспортних засобів на відповідальне зберігання передавалися транспортні засоби належні «Власнику» на праві власності або користування, кількість яких та місце стоянки визначалася за погодженням сторін та вартість визначалася по закінченню договірного періоду, згідно кількості переданих на зберігання транспортних засобів, на підтвердження чого складалися акти про надання послуг та здійснювалася оплата за надані послуги.
Оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку та підготовленого Зберігачем акту виконаних робіт шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок останнього (пункт 4.2).
Крім того, на підтвердження виконання умов вищевказаних договорів, ТзОВ «Туренерджі» надані акти надання послуг за спірний період нарахування податковим органом грошового зобов`язання (а. с. 28-45).
Таким чином, суд приходить до висновку, що Договори про надання послуг стоянки автотранспортних засобів, які укладені позивачем з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 02.01.2025 (а. с. 49), з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 22.04.2024 та від 01.05.2025 (а. с. 46, 47), з ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 01.03.20205 (а. с. 48) та акти надання послуг, підписані на виконання умов договорів, підтверджують, що належна позивачу земельна ділянка площею 2,2207 га, кадастровий номер 0725580000:01:005:0506; цільове призначення – для обслуговування виробничого комплексу (консервного заводу) за адесою: 44801, Волинська область, Ковельський район, селище Турійськ, вулиця Ковельська, 4, використовуються ТзОВ «Туренерджі» для здійснення господарської діяльності.
Враховуючи встановлені вище обставини, використання позивачем зазначеної земельної ділянки у власній господарській діяльності та наявність у ТзОВ «Туренерджі» статусу платника єдиного податку третьої групи, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), що доводить протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.
Щодо сумнівів контролюючого органу про здійснення ТзОВ «Туренерджі» господарської діяльності на підставі договорів про надання послуг стоянки автотранспортних засобів, яка не відповідає їх реальному економічному змісту у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів для забезпечення надання послуг відповідального зберігання або послуг автостоянки, а також відсутністю відповідної матеріально-технічної бази, зокрема систем відеоспостереження, обладнаних гаражних приміщень, технічних засобів охорони, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України. 
Згідно частини третьої статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин. 
Вказане відповідає правовій позиції Великої Палата Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19. 
У постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 Верховний Суд виснував, що відсутність працевлаштованих працівників на підприємстві не виключає можливості виконання контрагентом господарських операцій, адже залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру: аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу); а основні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу. 
У Постанові Верховного Суду у справі №640/11504/19 судом зроблено висновок, що податкова інформація самостійно не може безумовно підтверджувати фінансово-господарську неспроможність господарюючого суб`єкта щодо виконання узятих на себе зобов`язань. Зокрема, відсутність трудових та матеріальних ресурсів самостійно не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності у платника первинних документів, які спростовують такі доводи, які перш за все підлягають дослідженню та оцінці судом. 
Крім того, відповідно до пункту 6 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115 (далі – Правила №115) визначено, що автостоянка повинна мати тверде покриття (асфальтове, бетонне, гравійне, щебеневе), огорожу, освітлення, телефонний зв`язок, приміщення для обслуговуючого персоналу, в`їзні-виїзні ворота із шлагбаумом та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. У разі потреби й технічної можливості на автостоянках обладнуються класи з безпеки дорожнього руху, пункти технічного огляду та самообслуговування транспорту, встановлюється пожежна та охоронна сигналізація, гучномовець. 
Відповідно до абзацу 3 додатку «Б» до ДБН В.2.3-15:2007 автостоянка - це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів. 
Пунктом 5.1 ДБН В.2.3-15:2007 передбачено, що у складі автостоянок для постійного зберігання автомобілів повинні бути відкриті площадки для стоянки автомобілів, приміщення для чергових і зберігання інвентаря, відповідні елементи інженерного обладнання та благоустрою, а також, за необхідності та технічної можливості, можуть бути - пости технічного огляду та дрібного технічного ремонту і миття автомобілів, включаючи пункти-пости самообслуговування оглядові ями (естакади), місця чищення салону автомобіля. Такі автостоянки можуть бути обладнані сонцезахисними навісами, вітрозахисними стінками, декоративним сонцезахисним і шумозахисним озелененням. 
Отже, здійснення ТзОВ «Туренерджі» господарської діяльності згідно КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, а саме надання послуг стоянки автотранспортних засобів відповідає вимогам нормативно-правових актів та реальному економічному змісту, оскільки земельна ділянка площею 2,2207 га, кадастровий номер 0725580000:01:005:0506, яка належить на праві власності позивачу і на якій Товариство здійснює свою господарську діяльність відповідає вимогам, встановленим у Правилах зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115, зокрема територія має асфальтоване покриття, огорожу, освітлення, телефонний зв`язок, приміщення прохідної, в`їзні-виїзні ворота та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. 
Також суд вважає безпідставним твердження ГУ ДПС у Волинській області про відсутність здійснення господарської діяльності ТзОВ «Туренерджі» у сфері надання послуг стоянки автотранспортних засобів у зв`язку з відсутністю відповідної матеріально-технічної бази, зокрема систем відеоспостереження, обладнаних гаражних приміщень, технічних засобів охорони, оскільки відповідно до пункту 6 Правилах зберігання транспортних засобів на автостоянках, обладнання автостоянок пунктами технічного огляду та самообслуговування транспорту, пожежною та охоронною сигналізацією проводиться у разі потреби і технічної можливості. 
Стосовно твердження, щодо відсутності трудових ресурсів, необхідних для забезпечення надання послуг стоянки автотранспортних засобів, суд звертає увагу, що здійснення позивачем господарської діяльності у сфері надання послуг стоянки автотранспортних засобів не є багатопроцесним виробництвом, яке потребує професійних трудових ресурсів, відтак вказана діяльність здійснюється керівником ОСОБА_4 одоосібно, що не суперечать актам цивільного законодавства. 
Таким чином, оскільки позивач та фізичні особи-підприємці, яким надаються послуги з стоянки автотранспортних засобів, при укладені вищевказаних договорів дійшли згоди щодо усіх їх істотних умов з дотриманням вимог профільних нормативно-правових актів і умови даних договорів виконуються обома сторонами, то твердження про те що, підприємство фактично не здійснює господарської діяльності з надання послуг автостоянки або відповідального зберігання транспортних засобів не відповідає дійсності.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що ГУ ДПС у Волинській області не довело правомірності винесення податкового повідомлення рішення №01085403200702 від 27.04.2026 в частині донарахування ТзОВ «Туренерджі» податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з юридичних осіб за 2024-2025 роки у розмірі 252811,43 грн, у зв`язку із чим з наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення підлягають до задоволення.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно із частинами першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 3033,74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.05.2026 №151 (а. с. 56).
За приписами частини першої статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, – 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01.01.2023 – 3328,00 грн.
Згідно із оскаржуваним податковим повідомлення-рішення №01085403200702 від 27.04.2026 позивачу нараховано податкових зобов`язань на суму 252811,43 грн, відтак 1,5 відсотка ціни позову за подання цього позову становить 3792,18 грн
Водночас, відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки позов було подано до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», що передбачає застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 3033,74 грн (3792,18 грн х 0,8), що підлягав сплаті за подання цього позову.
Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Туренерджі» (44801, Волинська область, Ковельський район, селище Турійськ, вулиця Ковельська, 4, ЄДРПОУ 45464208) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 27.04.2026 №01085403200702.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Туренерджі» судовий збір у розмірі 3033 (три тисячі тридцять три) гривні 74 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. А. Лозовський