УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року
м. Київ
справа № 991/4179/25
провадження № 51-2061 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 05 червня 2026 року,
встановив:
Як убачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2026 рокузадоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_5 на два місяці до 28 липня 2026 року строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися за межі території України без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з такими особами: ОСОБА_6 - з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , та зі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 05 червня 2026 року, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2026 року.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції як незаконну через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий апеляційний розгляд. При цьому посилається на те, що Вищий антикорупційний суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обов'язків, покладених на ОСОБА_5 , повинен був діяти виключно у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом та забезпечити реальну змагальність сторін, проте вказаний суд протокольною ухвалою безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими. При цьому наведені докази незаконно використовувалися стороною обвинувачення для доведення ризиків під час вирішенні питання про продовження строку дії обов'язків  ОСОБА_5 , про що і було зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту. Враховуючи наведене, захисник стверджує, що Вищий антикорупційний суд постановив незаконну ухвалу, тому згідно ч. 6 ст. 9 КПК України судом апеляційної інстанції повинні застосовуватися загальні засади процесуального закону. Враховуючи наведене, захисник вважає, що суд апеляційної інстанції, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вказану ухвалу Вищого антикорупційного суду, порушив засади безпосередності, забезпечення права на захист та змагальності сторін. 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Частиною 5 ст. 194 КПК України передбачено, що якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Як убачається з копій судових рішень,суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 28 травня 2026 рокузадовольнив клопотання прокурора та продовжив строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
При цьому, як убачається із копій судових рішень, суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, встановив, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, та згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 цього Кодексу, законно відмовив у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з приписами ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.
Окреме оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку дії обов'язків, покладених на обвинуваченого, не передбачено нормами кримінального процесуального закону. 
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2026 рокуне підлягає апеляційному оскарженню.
Зважаючи на це, суддя суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження дійшов правильного висновку про те, що таке рішення суду першої інстанції оскарженню в апеляційному порядку не підлягає та обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4
ст. 399 КПК України.
Враховуючи вищенаведене, твердження захисника щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, безпідставної відмови у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу суду, не заслуговують на увагу.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 05 червня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2   ОСОБА_3