ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2026 м.Дніпро Справа №904/726/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив”
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 (суддя Мілєва І.В., повний текст рішення складено 16.03.2026) у справі №904/726/26
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив”
про стягнення 24105,66 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи та оскаржуваного судового рішення.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив” про стягнення пені у розмірі 24105,66 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №660/В03-2025 від 21.11.2025 в частині своєчасної поставки товару, що стало підставою для нарахування пені за порушення строків поставки товару.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/726/26 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача 26768,06 грн, а саме: 24105,66 грн пені, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Рішення суду мотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив” звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/726/26 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. У разі часткового задоволення апеляційної скарги, скаржник просить апеляційний суд вирішити питання про зменшення розміру неустойки, з огляду на виконання ТОВ “Орайзен Актив” поставки за заявкою за договором №660/ВОЗ-2025 від 21.11.2025 та відсутністю обґрунтування розміру збитків позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення без врахування всіх обставин, не враховано обставини, на які посилався відповідач, а також не враховано, що позивач не поніс збитки у зв`язку з несвоєчасним отриманням товару.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
11.05.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. 
На думку позивача, скаржник не обґрунтував належними та допустимими доказами наявність підстав для зменшення неустойки, а лише послався на не завдання збитків Позивачеві, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки. 
Окремо позивач акцентував увагу на тому, що спірні правовідносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду. Водночас, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань , утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони Держави. Тоді як неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи особливий період, в якому функціонують воєнні органи державної влади та Збройні Сили України, взяв на себе зобов`язання із визначеними в договорі умовами здійснити поставку товару належної якості. Натомість неналежне виконання вказаного зобов`язання, за твердженням представника позивача, має негативний вплив на обороноздатність країни та належне та своєчасне забезпечення військовослужбовців НГУ продовольчим харчуванням.

Рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/726/26; розгляд даної апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу, інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
Зазначену ухвалу надіслано всім учасникам справи в електронні кабінети через систему “Електронний суд” 28.04.2026 об 14:26, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа.
У ході апеляційного розгляду даної справи Центральним апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.
Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надходило.
Не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 21.11.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив” (постачальник) було укладено договір №660/В03-2025 (далі - договір).
Постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари (п. 1.1.договору).
Найменування та кількість товару зазначена в додатку №1 до цього договору. Код ДК 021:2015:15330000-0 Оброблені фрукти та овочі (п. 1.2 договору).
Ціна договору складає 1674000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість (далі по тексту - ПДВ) 20% - 279 000,00 грн (п. 4.1. договору).
Розрахунки за товар, що поставляється без порушень строків або вимог щодо якості або тари або упаковки або маркування, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів або до 10 календарних днів у випадку поставки продовольчого товару вітчизняного виробництва (згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2023 № 650 “Про регулювання цін на окремі види продовольчих товарів та забезпечення стабільної роботи виробників продовольства в умовах воєнного стану”), з дати прийняття товару на склад замовника та/або на склади військових частин Національної гвардії України (товароодержувачів), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та замовника (товароодержувача) на відповідній видатковій накладній (п. 5.1 договору).
Датою розрахунків за цим договором вважають день надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника та/або замовника (п. 5.3 договору).
Дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка надсилається рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника та продубльована на електронну адресу зазначену в розділі 15 цього договору. Надіслана письмова заявка засобами поштового зв`язку вважається врученою постачальнику з дня отримання замовником фіскального чеку про сплату поштового відправлення. У письмовій заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару. У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами телефонного зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним (п. 6.1 договору).
Передача (приймання - здача) товару здійснюється в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), розташованих у Харківській області. Конкретний перелік місць постачання в межах області буде визначений заявкою(-ами) замовника згідно з планами-графіками поставок Головного управління Національної гвардії України (п. 6.2 договору).
Поставка товару здійснюється постачальником власними силами та засобами (п. 6.3 договору).
Право власності на товар переходить від постачальника до замовника (товароодержувача) після прийняття товару на склад замовника (товароодержувача), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та замовника (товароодержувача) на відповідній видатковій накладній. Датою прийняття товару замовником (товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою замовника (товароодержувача) на видатковій накладній (п. 6.7. договору).
Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки та на умовах, передбачених цим договором (п. 7.3.1 договору).
За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим договором (п. 8.1 договору).
За порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього договору в повному обсязі (п. 8.3 договору).
Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 18.04.2022 № 259/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 17.05.2022 № 341/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 12.08.2022 №573/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 07.11.2022 №151/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 06.02.2023 № 58/2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 01.05.2023 № 254/2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 26.07.2023 № 451/2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 06.11.2023 № 734/2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 05.02.2024 № 49/2024 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 06.05.2024 № 271/2024 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 23.07.2024 № 469/2024 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 28.10.2024 № 740/2024 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 14,01.2025 № 26/2025 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 15.04.2025 № 235/2025 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, від 14.07.2025 № 478/2025 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” та від 20.10.2025 № 793/2025 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, а в частині оплати за поставлений товар -до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору продовжується автоматично, у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 20.10.2025 № 793/2025 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, але не довше ніж до 31.12.2025 (п. 12.1 договору).
Сторони підписали додаток № 1 до договору “специфікація” (а.с. 17), в якій погодили товар, що підлягає поставці на загальну суму 1674000,00 грн з ПДВ.
Позивач зазначає, що 25.11.2025 відповідачу було надано заявку № 78/1/10/1-5992-2025 від 25.11.2025 за договором про поставку капусти консервованої у кількості 50000 кг, дата поставки товару – 28.11.2025. Про отримання уповноваженим представником відповідача вказаної заявки свідчить відповідна відмітка, що міститься в правому нижньому куті вказаної заявки.
На виконання умов договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 1674000,00 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними:
- № ОР_0000243\3005 від 04.12.2025 про поставку капусти маринованої у кількості 15000 кг на суму 502200,00 грн з ПДВ;
- № ОР_0000258\3075 від 11.12.2025 про поставку капусти маринованої у кількості 5001 кг на суму 167433,48 грн з ПДВ;
- № ОР_0000254\3017 від 13.12.2025 про поставку капусти маринованої у кількості 14999 кг на суму 502166,52 грн з ПДВ;
- № ОР_0000304\3075 від 24.12.2025 про поставку капусти маринованої у кількості 15000 кг на суму 502200,00 грн з ПДВ.
Таким чином, за твердженням позивач, визначений заявкою №78/1/10/1-5992-2025 від 25.11.2025 товар не був поставлений відповідачем у встановлений строк (28.11.2025).
У зв`язку із порушенням відповідачем строку поставки товару, визначеного заявкою №78/1/10/1-5992-2025 від 25.11.2025, позивач відповідно до п. 8.3 договору нарахував та просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 24105,66 грн за загальний період з 29.11.2025 по 23.12.2025.
З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № 78/1/5/1-254-2026 від 16.01.2026, в якій вимагав сплатити пеню у розмірі 24105,66 грн.
В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаної претензії позивач надав до суду копії опису вкладення, накладної Укрпошти та фіскального чеку (а.с. 28).
Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду з цим позовом.
Під час розгляд справи в суді першої інстанції відповідачем було надано відзив на позов, за змістом якого представник товариства заперечував проти задоволення позовних вимог та наполягав на тому, що позивачем не доведено розмір збитків, понесених під час виконання договору №660/ВОЗ-2025 від 21.11.2025, зважаючи, що товар поставний в повній мірі. Враховуючи відсутність обґрунтування розміру збитків позивача, а також поставку товару в повній мірі, на думку відповідача, вбачаються підстави для зменшення розміру неустойки за вищевказаним договором. 
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність встановлення місцевим господарським судом фактичних обставин справи, повноту їх правової оцінки та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, статтями 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності із статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами договір №660/В03-2025 від 21.11.2025 за своєю правовою природою є договором поставки, який містить усі істотні умови для договорів такого виду, не визнаний судом недійсним та не розірваний сторонами. Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.
За умовами укладеного між сторонами договору (пункт 8.3), за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.
Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не оспорюється, що продавцем не було здійснено поставку товару у строк, визначений умовами договору та заявки, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для нарахування відповідачу суми пені. 
Ключовим доводом апеляційної скарги відповідача є ігнорування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення положень статті 551 ЦК України та стягнення пені в повному розмірі, який, на думку апелянта, є неспівмірним із наслідками допущеного продавцем порушення та суперечить правовій природі неустойки. 
Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції та звертаючись з цією апеляційною скаргою, відповідач вказує на те, що позивачем жодним чином не доведено розміру збитків, понесених під час виконання договору №660/ВОЗ-2025 від 21.11.2025. Враховуючи відсутність обґрунтування розміру збитків позивача, а також поставку товару в повній мірі, за твердженням відповідача, вбачаються підстави для зменшення розміру неустойки за вищевказаним договором. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 Цивільного кодексу України неодноразово і послідовно викладався Верховним Судом у низці постанов.
Так, відповідно до вже усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, у законодавстві не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Колегія суддів також зауважує, що у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі “Висновки щодо застосування норм матеріального права”, зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила: “Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права”.
Як було вже раніше встановлено апеляційним судом, спір у даній справі фактично виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання з поставки узгодженої сторонами за договором продукції.
Колегія суддів враховує, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа (у даному випадку, відповідач) має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційних розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.
Таким чином, укладаючи договір на поставку продукції відповідач здійснював цю діяльність беручи до уваги та приймаючи усі можливі підприємницькі ризики.
Натомість, заявляючи клопотання про зменшення неустойки, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності своєї вини у порушенні строків постачання товару, як і не надано суду жодних доказів того, що це мало винятковий характер.
Більш того матеріали справи не містять жодних доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що характеризують поведінку відповідача як таку, що може бути врахована судом при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки.
Відповідачем не наведено, а судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на належне та своєчасне виконання зобов`язання у межах строку, визначеного договором, та (або) про вжиття ним хоча б якихось залежних від нього заходів для недопущення прострочення.
При цьому заявлена сума неустойки у розмірі 24105,66 грн не є надмірно великою порівняно із загальною вартістю товару 1674000,00 грн, який очікував своєчасно отримати і оплатити позивач, а відтак є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника.
Окрім того колегія суддів зазначає, що позивач для стягнення неустойки (пені) у передбаченому договором розмірі не зобов`язаний доводити наявність та розмір збитків, завданих йому порушенням відповідачем умов Договору (строків оплати), як про це помилково зазначає скаржник.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на певні постанови Верховного Суду, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки такі висновки виокремлені відповідачем із контексту судових рішень, без урахування предмету і підстав спору, досліджуваних судами у зазначених справах доказів та встановлених фактичних обставин.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також те, що зменшення заявленого до стягнення неустойки кореспондується із обов`язком сторони довести на підставі належних і допустимих доказів, що вона не бажала вчинення таких порушень, а також, що вони були зумовлені винятковими обставинами, чого у даному випадку зроблено не було, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки (пені).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі “Трофимчук проти України” (заява №4241/03) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах.
У силу приписів ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час перегляду оскаржуваного рішення зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних заперечень, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні статей 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/726/26 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив” задоволенню не підлягає.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Орайзен Актив” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/726/26 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/726/26 залишити без змін.

Справу №904/726/26 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 26.06.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков