1	Справа № 335/3168/26  2/335/2261/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І. за участю секретаря судового засідання Чибінової Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 12.05.2022 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю. На даний час сторони однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть, у зв`язку з чим позивач вважає неможливим збереження шлюбу з відповідачкою. Крім того, позивач зазначав, що він усвідомлює свій обов`язок щодо утримання дитини та має намір забезпечити її належним матеріальним утриманням шляхом сплати аліментів.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 40% (сорок відсотків) усіх видів мого доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 30.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
06.04.2026 через електронну систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких, зазначив, що після розірвання шлюбу відповідачка бажає повернути собі дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».
Позивач у судове засідання надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та судове засідання провести без його участі. На фіксації процесу не наполягав.
Відповідачка у судове засідання надала заяву, відповідно до якої, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечував проти винесення рішення та просила судове засідання провести без її участі. На фіксації процесу не наполягала.
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.05.2022, Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб, актовий запис № 253. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2022.
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.10.2022, виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1011.
Зі змісту позову вбачається, що сторони фактично припинили подружні відносини.
Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.
Згідно з ст. 111 СК України, суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення.
Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.
У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Судом встановлено, що позивач має стійке переконання та бажання розірвати шлюбні відносини з відповідачем, спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позовні вимоги слід задовольнити.
Після розірвання шлюбу позивач просив відновити дошлюбне прізвище відповідача - «« ОСОБА_4 ».
Що стосується позовних вимог про стягнення з позивача аліментів, то суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до норми ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 815/5585/15 зазначено, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
У своїх доводах позивач зазначав, що він усвідомлює свій обов`язок щодо утримання дитини та має намір забезпечити її належним матеріальним утриманням шляхом сплати аліментів. 
Таким чином, звертаючись із позовом, в частині стягнення аліментів із самого себе, позивач не зазначає, яке саме його право було порушене, ким воно не визнається або ким оспорюється. Оскільки обов`язок щодо утримання дитини є добровільним і позивач має можливість виконувати його без втручання суду, факт порушення права, що є обов`язковою умовою для судового захисту, відсутній.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. В той же час, позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.
Керуючись ст. ст. 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів – задовольнити частково.
Шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 12 травня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 253 - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». 
Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.
У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя Н.І. Рибалко