Дата документу 25.05.2026 Справа № 334/10254/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/10254/24 Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/83/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кухаря О.С.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Василець Марини Сергіївни, на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 07.08.2020 року та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п. 1.2. договору); тип кредитної карти: картка «Універсальна»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. договору); процентна ставка, відсотків річних: 42,0 відсотка (п. 1.3 договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4. договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 відсотків від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10 відсотків від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4. договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00 відсотків (п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. договору).
На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії – 02/24, тип «Універсальна».
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитну картку до нього, а відповідач отримуючи кредитну картку фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку.
Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 03.12.2024 року має заборгованість 45 989,82 грн, яка складається з наступного: 36 922,64 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 067,18 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2020 у розмірі 45 989,82 грн, що складається з наступного: 36 922,64 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 067,18 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2020 року у розмірі 45 898 грн 82 коп. станом на 03.12.2024 року. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2025 року по справі № 334/10254/24 (номер провадження 2/334/753/25) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2020 року у розмірі 45 898 грн 82 коп. станом на 03.12.2024 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду від 19 червня 2025 року, ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Василець М.С., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого тіла кредиту та відсотків, відсутні докази на підтвердження виникнення кредитних правовідносин.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, а саме з розрахунку заборгованості, у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту та за нарахованими відсотками, а також по пені та комісії. Заборгованість за простроченим тілом кредиту вказана у розмірі 36 922,64 грн. Заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Тому, позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту. При цьому, відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами, відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту.
Зауважує, що підписана заява не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору саме на тих умовах щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, що заявлені позивачем у своїй позовній заяві. Так, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Позивач не надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи банку, які б містили підпис відповідача. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату щомісячних процентів за користування кредитними коштами, не можна вважати, що між сторонами було укладено кредитний договір.
Крім того, паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 22 серпня 2020 року, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.
Від представника АТ КБ «ПриватБанк» Якушева С.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення; доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо твердження скаржника про нібито „не доведення правомірності стягнення простроченого тіла та відсотків”, то воно спростовується наступним. Так, в описовій (мотивувальній) частині позовної заяви зазначено, що „у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 03.12.2024 року має заборгованість - 45 989,82 грн., яка складається з наступного: 36922,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9067,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками”. До того ж, в прохальній частині позовної заяви так само зазначено, що Банк просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2020 року у розмірі 45 989,82 грн., яка складається з наступного: 36922,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9067,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Більш цього, в резолютивній частині розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість за тілом кредиту - 36922,64 грн., в тому числі - простроченим тілом кредиту - 36922,64 грн. 
Натомість, скаржник невірно розуміє та трактує всі ці документи як про нібито відсутність боргу у відповідача.
Насправді, Банк просить суд стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка через порушення відповідачем взятих зобов`язань вийшла повністю на прострочку згідно розрахунку заборгованості, що у відповідності до ст.ст. 610, 612 ЦК України свідчить про порушення зобов`язань відповідачем та прострочення боржника. 
Згідно пункту 2.1.1.3.1 підписаної Заяви та частини підписаних відповідачем Умов та Правил „….в разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.” В будь-якому разі, прострочене тіло кредиту є сумою кредиту, яку Позичальник повинен повернути Банку вже негайно. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПриватБанку не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з тіла кредиту, яка на час пред`явлення цієї позовної заяви вийшла повністю на прострочку. 
Звертає увагу, що банківська виписка як належний та достовірний доказ чітко відображає наявність боргу відповідача перед Банком, а не про його відсутність. 
Щодо підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту вказує, що цей документ наданий Банком Позичальникові та ним підписаний згідно ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» і містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. 07.08.2020 року відповідач підписав цей Паспорт, ознайомившись з інформацією в ньому, яка була актуальною до 22.08.2020 р., та підписав 07.08.2020р. Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тобто в межах строку, коли ця інформація та умови кредитування для укладення кредитного договору були актуальними та чинними. 
Таким чином, ПриватБанк/Позивач у відповідності до постанови Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі № 175/3530/14 довів виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. 
Видача кредитних коштів (розміри кредитного ліміту) та погодження сторонами процентної ставки та інших умов кредитування не потребують додатково підтвердження в порядку ч. 2 ст. 642 ЦК України та ст. 1069 ЦК України. 
Також звертає увагу, що відповідач тривалий час користувався кредитним лімітом як відновлювальною кредитною лінією, здійснював часткове погашення боргу та сплату нарахованих процентів за відповідною процентною ставкою, що відображено у виписці. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).
Судове рішення зазначеним вимогам закону повною мірою не відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
Проте, погодитися з такими висновками суду в повній мірі не можна з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.08.2020 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг відповідно до умов якої відповідач згідно ст. 634 ЦК України підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддаленні канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. 
Відповідно до п. 1.2 вказаної заяви встановлюється основні умови кредитування: тип кредиту – відновлювана кредитна лінія, розмір кредитного ліміту не перевищує 50 000,00 грн для карт «Універсальна», 75 000,00 грн для карт «Універсальна Gold», строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту – споживчі цілі, процентна ставка 42,00 відсотка для карт «Універсальна», 40,8 відсотків для карт «Універсальна Gold», тип процентної ставки – фіксована.
Згідно п. 1.4 вказаної заяви повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язково платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну карту, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального платежу – 5 відсотків від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно; у разі прострочення з 31-го дня - 10 відсотків від заборгованості, у разі прострочення з 181-го дня – 100 відсотків від заборгованості.
За положеннями п. 4 вказаної заяви відповідач ознайомлений з наступними Умовами та Правилами банківських послуг на дату приєднання та підписання їх клієнта. 
Згідно п. 2.1.1.2.5 Умов загальний розмір кредиту – сума коштів, які надані та/або можуть бути надані клієнту на умовах цього договору. Сторони узгодили, що загальний розмір кредиту за цим договором становить розмір кредитного ліміту, встановлений банком клієнту, та який за розміром не перевищує: 50000,00 грн для карт «Універсальна», 75 000,00 грн для карт «Універсальна Gold». При цьому сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта в рамках розміру, зазначеного у абз. 1 цього пункту, не потребує додаткового погодження із клієнтом. 
Відповідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі неповернення клієнтом кредиту в строк, зазначений в п. 2.1.1.2.4 цього договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, та/або в разі, якщо клієнт не виконав вимогу банку щодо усунення порушення, в порядку передбаченому п. 2.1.1.6.1 цього договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, встановленого вимогою банку та/або в разі несвоєчасного сплати клієнтом мінімального обов`язкового платежу в строк, зазначений п. 2.1.1.3.1 цього договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку платежу та/або в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.35 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,0 процентів для картки «Універсальна», 60,0 процентів для картки «Універсальна голд», 60,0 відсотки для преміальних карток.
На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав суду копії заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.08.2020 року, паспорту споживчого кредиту від 07.08.2021 року, витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку за період з 05.09.2020 року по 01.11.2024 року. 
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що твердження відповідача щодо відсутності підпису на витягу з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифах, та відповідно не можливості ознайомитися з їх змістом, не відповідає дійсності, оскільки заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.08.2020 року, містить у собі вказані положення, а підпис відповідача під вказаною заявою свідчить про ознайомлення з її змістом та згоду відповідача на вказані умови. Наявність підпису без ініціалізації у вказаній заяві не змінює тієї обставини, що він виконаний саме відповідачем. 
Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача станом на 03.12.2024 року виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2020 року в розмірі 45 989,82 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 36 922,64 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 9 067,18 грн. 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.
Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач 07.08.2020 року підписала паспорт кредиту та заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, де визначений розмір відсотків за користування кредитними коштами. Зміст зобов`язання в наведених документах викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та наданого позивачем розрахунку дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути, із сплатою процентів за кредитним договором в розмірі та умовах, погоджених сторонами у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг.
Відповідач ознайомилася з наданою в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг інформацією, про що свідчить її підпис, погодилася з конкретними умовами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та уклала кредитний договір. Тобто таким чином висловила своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору за конкретних умов.
Як зазначалося вище, згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 03.12.2024 року становить 45 989,82 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 36 922,64 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 9 067,18 грн.
Матеріали справи містять банківську виписку по рахунку  ОСОБА_1 за договором № б/н від 07.08.2020 року за період з 05.09.2020 року по 01.11.2024 року. 
З наданих позивачем доказів, зокрема виписки вбачається, що  ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувалася ними за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримувала кредитні кошти та користувалася ними з частковим поверненням.
Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими.
Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався,  ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами протягом тривалого часу, договір нею виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. Банк надав всі документи, в тому числі і виписку з рахунку про рух коштів, які підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними. При цьому, відповідачем не спростовано надані докази, і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд першої інстанції правильно виснував про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту та відсотків, оскільки укладення кредитного договору між сторонами підтверджується в сукупності належними доказами.
Разом з тим, позивач зазначав, що на підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії – 02/24, тип «Універсальна».
Обставини щодо перевипуску кредитної платіжної картки із видачею іншої кредитної картки не встановлені, а тому кінцевий строк кредитування становить до 29 лютого 2024 року, що відповідає строку дії картки.
Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів після 29 лютого 2024 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що не було враховано судом першої інстанції.
З урахуванням викладеного, обґрунтованими є заявлені банком позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 29 лютого 2024 року відсотків. 
Як вбачається з наданого банком розрахунку та виписки по рахунку ОСОБА_1 , станом на 29 лютого 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором б/н від 07.08.2020 року в загальному розмірі 36 227,13 грн. Крім того, відповідачем в рахунок погашення заборгованості 08.03.2024 року була внесена сума в розмірі 1 811,36 грн.
Отже, стягненню з боржника підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2020 року в загальному розмірі 34 415,77 грн (36 227,13 – 1 811,36).
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 34 415,77 грн.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Щодо судових витрат у вигляді сплати судового збору.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Позивачем у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. (а.с. 8).
ОСОБА_1 при поданні заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн (а.с. 58), при поданні апеляційної скарги - 3 633,60 грн. (а.с. 161, 175), а всього – 4 239,20 грн.
При зверненні до суду з позовом представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 45 989,82 грн, за результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 34 415,77 грн, отже, за результатом апеляційного перегляду справи позовні вимоги задоволені на 74,83%. 
У зв`язку з чим, відповідно зменшенню підлягає і сума сплаченого позивачем судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Отже, щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, то з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 1 812,68 грн. (74,83% від 2 422,40 грн.).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги, відповідач має право на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1 067,01 грн. (25,17 % від 4 239,20 грн).
За вказаних обставин, з огляду на положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню 745,67 грн в рахунок відшкодування судового збору (1 812,68 - 1 067,01).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Василець Марини Сергіївни, задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року у цій справі змінити в частині визначеної до стягнення суми заборгованості.
Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.08.2020 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 45 898,82 грн до 34 415 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ятнадцять) грн. 77 коп.
Змінити розподіл судових витрат. 
Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судового збору з 2 422,40 грн до 745 (сімсот сорок п`ять) грн 67 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко