Справа № 209/8312/25
Провадження № 2/209/600/26

РІШЕННЯ
Іменем України

10 березня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шендрика К.Л.,
за участі секретаря Драгунцевої С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, 

в с т а н о в и в: 

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 13 травня 2016 року у розмірі 79845,59 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 77464,05 грн., заборгованості за відсотками – 2381,54 грн.; судові витрати покласти на відповідачку.
На обґрунтування позову зазначено, що 13 травня 2016 року ОСОБА_2 власноручно підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Для користування кредитним лімітом було видано платіжні інструменти: дата видачі – 16 серпня 2017 року, номер картки - НОМЕР_1 , строк дії - 08/21, тип - "Карта "Универсальная"; дата видачі – 06 вересня 2019 року, номер картки - НОМЕР_2 , строк дії - 07/23, тип - "Карта "Универсальная" GOLD"; дата видачі – 25 листопада 2019 року, номер картки - НОМЕР_3 , строк дії - 07/23, тип - "Карта "Универсальная" GOLD"; дата видачі – 07 грудня 2023 року, номер картки - НОМЕР_4 , строк дії - 11/27, тип - "Картка "Універсальна" GOLD". 30 червня 2021 року позичальник власноруч підписав заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, якою були закріплені умови надання йому позивачем кредиту. Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальником підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Відповідно до п. 2.1.1.2.5 договору, сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта в рамках розміру, зазначеного у абз.1 цього пункту, та не потребує додаткового погодження із клієнтом. Позичальник користувався кредитним лімітом і вчиняв операції, таким чином, він є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Позичальник користуватися кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, проте припинив повертати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом з 01 квітня 2023 року. У зв`язку з порушенням зобов`язань позичальником та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом теперішній час заборгованість позичальника становить – 79845,59 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 77464,05 грн., заборгованість за відсотками- 2381,54 грн). ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Позивач не міг знати про місце заведення спадкової справи, оскільки спадкова справа апріорі може заводитись/відкриватись і у державного нотаріуса, і у будь якого приватного нотаріуса, за різними адресами місцезнаходження/робочого місця нотаріусів. 07 січня 2025 року банком було направлено претензію кредитора до Другої кам`янської державної нотаріальної контори. 22 лютого 2025 року банк отримав лист від ДНК, в якому зазначалось, що претензія була перенаправлена приватному нотаріусу Геращенко Г.В. для долучення до спадкової справи. 24 лютого 2025 року банк отримав лист від приватного нотаріуса Геращенко Г.В., в якому зазначалось, що претензія кредитора прийнята та долучена до спадкової справи, відомості про спадкоємців становлять нотаріальну таємницю. 26 червня 2026 року банк отримав свідоцтво про право на спадщину щодо майна померлого позичальника. Зі свідоцтва про право на спадщину банк вперше дізнався, що спадкоємцем померлого позичальника є донька ОСОБА_1 . 03 липня 2026 року позивачем додатково було направлено, претензію на адресу спадкоємця щодо сплати заборгованості за д оговором, проте, станом на теперішній час, заборгованість за договором не погашена. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2025 року, виданого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської обл. Геращенко Г.В., спадкоємцем майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька ОСОБА_1 . Спадщина складається з квартири під номером АДРЕСА_1 . Ця квартира раніше належала брату спадкодавця, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а спадкоємцем якого був ОСОБА_2 , що прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Право власності на квартиру підлягає державній реєстрації. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/1 б-ц, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого.
28 жовтня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а також задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. копії матеріалів спадкової справи № 125/2024, заведеної після померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
04 листопада 2025 року до суду від приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. надійшла копія спадкової справи № 125/2024.
01 грудня 2025 року представник відповідачки ОСОБА_4 подав відзив на позов, у якому зазначив, що позиція захисту зводиться до трьох фундаментальних блоків, кожен з яких є самостійною підставою для відмови у позові: не доведено правомірність нарахування боргу (Legal Basis): відсутність підпису позичальника безпосередньо під умовами кредитування та тарифами робить нарахування будь-яких відсотків та неустойки незаконним та нікчемним (відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17); н е доведено розмір реального боргу (Calculation): банк діяв недобросовісно та безпідставно зарахував 27670,69 грн., сплачених позичальником, на погашення незаконних відсотків замість погашення тіла кредиту, що призвело до штучного створення та завищення заборгованості, яка фактично могла бути повністю погашена; не доведено межу відповідальності: банк не надав звіту про оцінку майна, а тому не виконав свій процесуальний обов`язок довести, що вартість спадщини є достатньою для задоволення вимог, як того імперативно вимагає ст. 1282 ЦК України. Суд не може підміняти собою оцінювачата визначати вартість майна "на око". Просить у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю та всі судові витрати по справі покласти на позивача.
Ухвалою від 02 грудня 2025 року у АТ КБ "ПриватБанк" було витребувано докази.
16 грудня 2025 року представниця позивача ОСОБА_5 подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідач, посилаючись на обмеження своєї відповідальності вартістю спадкового майна, має надати суду належні та допустимі докази такої вартості. Відсутність оцінки майна з боку банку не є підставою для відмови у позові. Це є бездіяльністю відповідача щодо доведення факту, на який він посилається для звільнення від повної відповідальності. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, умови та правила надання банківських послуг та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві, на підставі якої позичальнику було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . З моменту оформлення кредитного договору пройшло дев`ять років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Банком кошти, які сплачував ОСОБА_2 , розподілялися у відповідності до умов кредитного договору. Позивач надав виписку по рахунку, яка є первинним документом, та з якої вбачається, що позичальник знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, позичальнику були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. 
12 січня 2026 року до суду надійшла заява представниці позивача ОСОБА_6 , у якій зазначено, що на виконання ухвали від 02 грудня 2025 року надати більш детальний розрахунок заборгованості не виявляється можливим з технічних причин і з метою встановлення судом обставин нарахування та погашення складових заборгованості, позивач направляє на адресу суду виписку по кредитному рахунку клієнта, яка має статус первинного документу.
15 січня 2026 року від представника відповідачки ОСОБА_4 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що ненадання позивачем деталізованої розшифровки платежів за період з 01 квітня 2023 року по 17 липня 2024 року свідчить про намагання приховати фактичний порядок зарахування коштів. Такий розрахунок підтвердив би, що грошові кошти у розмірі 27670,69 грн., внесені ОСОБА_2 , були протиправно зараховані банком на погашення відсотків, пені, правові підстави для нарахування яких відсутні або є спірними. Просить вважати встановленим факт, що усі платежі, здійснені позичальником у період з 01 квітня 2023 року по 17 липня 2024 року загальним обсягом 27670,69 грн., підлягають перекваліфікації та зарахуванню виключно в рахунок погашення тіла кредиту, а не на погашення відсотків чи штрафних санкцій. Роздруківки із сайту банку не можуть вважатися належним доказом того, що саме ця редакція умов діяла на момент підписання анкети-заяви, та що позичальник був належним чином ознайомлений саме з цими умовами і погодився на них. Оскільки позивачем не надано жодного документа (договору, додаткової угоди, графіку платежів), який би містив особистий підпис ОСОБА_2 з погодженням конкретної відсоткової ставки у розмірі 40.8% річних, правові підстави для списання коштів на погашення відсотків є абсолютно необґрунтованими та такими, що порушують права споживача фінансових послуг. Зауважив, що банком використовується механізм капіталізації відсотків (складних відсотків), що призводить до штучного роздування боргу та подвійного нарахування заборгованості. За відсутності належного письмового погодження з позичальником умов про капіталізацію відсотків, такі дії не створюють юридичних наслідків та є ознакою нечесної підприємницької практики. Оскільки банк ухилився від надання детального розрахунку, перевірити коректність, обґрунтованість та арифметичну правильність цих нарахувань не видається можливим. Ненадання позивачем належних та допустимих доказів вартості спадкового майна (експертного звіту про оцінку) свідчить про недоведеність ключового факту - що заявлені вимоги знаходяться в межах ліміту відповідальності спадкоємця. Квартира, яку банк визначає як єдиний об`єкт спадщини, належала брату померлого, а право власності за боржником ( ОСОБА_2 ) не було зареєстровано у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Банк не надав суду жодного офіційного витягу, який би підтверджував факт юридичного включення вказаного майна до складу спадщини боржника, за відсутності якого вимоги банку звернені до майна, правовий статус якого, як спадщини, не доведений. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також представник відповідачки ОСОБА_4 подав клопотання, у якому просить визнати неповажними причини неподання АТ КБ «ПриватБанк» доказів, витребуваних ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 02 грудня 2025 року, а саме: детального помісячного розрахунку розподілу коштів за період з 01 квітня 2023 року по 17 липня 2024 року, та застосувати наслідки, передбачені ч. 10 ст. 84 ЦПК України, і визнати встановленою наступну обставину (факт): усі платежі, здійснені позичальником у період з 01 квітня 2023 року по 17 липня 2024 року загальним обсягом 27670,69 грн., підлягають перекваліфікації та зарахуванню виключно в погашення тіла кредиту, а не на погашення відсотків чи штрафних санкцій.
26 січня 2026 року представниця позивача ОСОБА_5 подала до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що повторно зазначено, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого. Щодо форми кредитного договору, правомірності зміни тарифів та умов банком в односторонньому порядку, порядку та черговості погашення заборгованості надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню відповіді на відзив. Щодо твердження, що банк застосовує нечесну підприємницьку практику, зазначила, що сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Доказів, що позичальник не мав можливості прочитати договір перед його укладенням до суду не надано. Окрім того, позичальник протягом тривалого часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами, тому посилання відповідача про те, що позичальник не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Також представниця позивача ОСОБА_5 подала заперечення, у яких зазначила, що позивач надав відповідь на запит суду по справі № 209/8312/25 від 02 грудня 2025 року про надання документів для повного та всебічного розгляду справи і з метою встановлення судом обставин нарахування та погашення складових заборгованості на адресу суду надано виписку по кредитному рахунку клієнта, в якій зазначено щодо кожного внесеного відповідачем платежу: яка сума була направлена на погашення тіла кредиту, яка на погашення відсотків, а яка на комісії та штрафи. Зазначений відповідачем період входить у наданий позивачем розрахунок заборгованості. Банк не заявляє позовних вимог стосовно пені, комісії та штрафів. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Позичальник власноруч підписав заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, якою були закріплені усі істотні умови договору, тому посилання відповідача, що позивачем не надано жодного документа, який би містив особистий підпис ОСОБА_2 під погодженням конкретної відсоткової ставки у розмірі 40.8% річних є необґрунтованим. Черговість виконання грошового зобов`язання, при якій основна сума боргу погашається в останню чергу, визначена ст. 534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу виплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу. Обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі. 
26 січня 2026 року від представника відповідачки ОСОБА_4 надійшли заперечення на пояснення і заяви представника позивача, у яких зазначено, що аргументи позивача, викладені у двох заявах, зводяться до цитування загальних норм ЦК України та не спростовують конкретних заперечень відповідача, а саме: відсутність підпису позичальника на умовах кредитування унеможливлює стягнення будь-яких нарахувань понад тіло кредиту; сплачена сума у розмірі 27670,69 грн. має бути зарахована в погашення тіла кредиту; банк не виконав вимоги суду щодо надання деталізованого розрахунку, чим фактично визнав неспроможність обґрунтувати свої вимоги математично. Просить суд критично поставитися до заяв та пояснень представника позивача та не брати їх до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами.
05 лютого 2026 року представниця позивача ОСОБА_5 подала пояснення, у яких зазначено, що позивачем надані докази, які підтверджують факт наявності не виконаних кредитних зобов`язань, натомість відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору. Ключовим фактором укладення договору в даному випадку є не лише підпис, а й фактичне використання кредитного ліміту. Вчинення дій з використання коштів відповідно до запропонованих банком тарифів (одержання готівки, оплата товарів) є акцептом оферти. Позичальник не міг не розуміти оплатний характер кредиту, оскільки отримання грошових коштів від банківської установи апріорі передбачає повернення тіла кредиту та сплату відсотків. Відповідач сам підтверджує факт внесення платежів у розмірі 27670,69 грн. Позичальник протягом тривалого часу сплачував кошти, які зараховувалися банком, у тому числі на погашення відсотків. Протягом усього періоду обслуговування кредиту жодних заперечень щодо розміру відсотків чи порядку їх нарахування від позичальника не надходило, що підтверджує його повну згоду з тарифами банку. Позиція відповідача, згідно з якою він визнає лише обов`язок повернути "тіло" кредиту, але заперечує умови щодо відсотків, суперечить принципу добросовісності. Якщо позичальник прийняв кошти на умовах кредитування, користувався ними та частково повертав їх згідно з порядком, то подальше заперечення цих умов у суді (з боку спадкоємця) є проявом недобросовісності з метою уникнення цивільно-правової відповідальності. Відповідач стверджує про відсутність доказів складу спадщини, проте факт прийняття спадщини встановлюється на підставі відповіді з нотаріальної контори. У разі заперечення спадкоємцем можливості задоволення вимог кредитора через недостатність спадкового майна, саме спадкоємець має надати докази вартості отриманого майна. Банк, як зовнішній кредитор, позбавлений можливості проводити інвентаризацію приватного майна спадкодавця. Якщо відповідач стверджує, що вартості спадщини недостатньо для погашення боргу, він зобов`язаний надати суду звіт про оцінку майна або інші докази, що підтверджують низьку вартість спадкової маси. Відсутність таких доказів з боку відповідача свідчить про його намагання ухилитися від виконання обов`язку, встановленого законом. Вимоги банку ґрунтуються на документально підтвердженому факті заборгованості спадкодавця. Оскільки відповідач не надав доказів відмови від спадщини або відсутності в ній активів, вимоги банку підлягають задоволенню в судовому порядку. 
16 лютого 2026 року від представника відповідачки ОСОБА_4 надійшло заперечення на клопотання (заяву), у яких зазначено, що обов`язок доказування покладається на позивача і якщо він не може математично обґрунтувати суму позову та розписати, як саме зараховувалися кошти (на тіло чи на відсотки), такий позов не підлягає задоволенню. Посилання на виписку як на «первинний документ» не замінює собою розрахунок заборгованості, бо виписка фіксує рух коштів, але не пояснює правомірність черговості їх зарахування (наприклад, чи погашалися незаконно нараховані відсотки раніше тіла кредиту). Позивач не надав суду анкети-заяви або іншого документу з підписом спадкодавця, де було б чітко зазначено відсоткову ставку. Твердження про те, що внесення платежів легітимізує непідписані тарифи, є маніпулятивним. Сплата коштів свідчить лише про визнання боргу в межах отриманого тіла кредиту, але не є акцептом кабальних відсотків, з якими клієнт не був ознайомлений під підпис. Замість надання доказів наявності активів у спадковій масі, банк обмежується припущеннями. Стягнення боргу зі спадкоємця без встановлення вартості спадкової маси є прямим порушенням ст. 1282 ЦК України. Просить суд врахувати факт відмови позивача від надання детального помісячного розрахунку (всупереч ухвалі/запиту суду), як підставу для сумніву в обґрунтованості розміру позовних вимог; застосувати до спірних правовідносин правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 щодо неможливості нарахування відсотків за непідписаними умовами; вважати суму 27670,69 грн., сплачену за період з 01 квітня 2023 року по 17 липня 2024 року, погашенням тіла кредиту; відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного:
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч. 1 ст. 663 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Судом встановлено, що 13 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав анкету-заяву на отримання банківських послуг, на підставі якої позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 75000 грн., що підтверджено копією анкети-заяви, довідкою АТ КБ «ПриватБанк» та випискою по рахунку боржника (а.с. 18-28). 
Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_2 отримав платіжні інструменти: картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 16 серпня 2017 року з терміном дії до серпня 2021 року, картку № НОМЕР_2 , дата відкриття 06 вересня 2019 року з терміном дії до липня 2023 року, картку № НОМЕР_3 , дата відкриття 25 листопада 2019 року з терміном дії до липня 2023 року, картку № НОМЕР_4 , дата відкриття 07 грудня 2023 року з терміном дії до листопада 2027 року, що підтверджується довідкою (а.с. 26 оберт).
30 червня 2021 року ОСОБА_2 власноруч на планшеті підписав заяву про приєднання до умов та правил надання послуг (а.с. 28 оберт – 38), а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 39-42), якими були закріплені всі істотні умови надання йому позивачем кредиту, в тому числі порядок і строк повернення кредитних коштів, процентна ставка в розмірі 40,8 % річних, строк дії договору, умови здійснення розрахунків, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, тарифи тощо. 
Таким чином, посилання представника відповідача щодо відсутності доказів ознайомлення ОСОБА_2 з умовами кредитування під особистий підпис не відповідають дійсності та спростовуються наданими позивачем доказами.
Відповідно до п. 2.1.1.3.4. укладеного між ОСОБА_2 і АТ КБ «Приватбанк» договору (а.с. 35 оберт), кошти, отримані від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: - прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - процентів до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п. 2.1.1.2.12. цього договору, далі - пені згідно п. 2.1.1.8.1. цього договору. При цьому сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого банком кредитного ліміту, що обумовлений договором із банком і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість, визначена абзацом 1 п. 2.1.1.3.4. цього Договору змінюється наступним чином: в першу чергу сплачуються відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом, в другу чергу - тіло несанкціонованого овердрафту, далі - прострочені проценти за користувань кредитом, далі - прострочена до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - проценти до сплати по кредиту, далі - тіло кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п. 2.1.1.2.12. цього договору, далі - пеня згідно п. 2.1.1.8.1. цього договору.
Враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 була письмово узгоджена черговість призначення зарахування коштів, внесених останнім для погашення заборгованості за кредитом, посилання представника відповідача щодо правових підстав для списання коштів на погашення відсотків є необґрунтованими.
За даними виписки по рахунку ОСОБА_2 (а.с. 18-26, 175-184), заборгованість останнього перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 13 травня 2016 року становить 79845,59 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 77464,05 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2381,54 грн.
Стороною відповідача розрахунок заборгованості не спростований, до суду не було надано контррозрахунку, а також не заявлялося клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, що підтверджується витягом № 00047509263 від 17 жовтня 2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та копією свідоцтва про смерть (а.с. 47, 67 оберт).
08 листопада 2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської обл. Геращенко Г.В. заведено спадкову справу № 125/2024 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер у спадковому реєстрі 73260018 (а.с. 70 оберт)
07 січня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» до Другої кам`янської державної нотаріальної контори було подано претензію кредитора (а.с. 49), в порядку ст. 1281 ЦК України про включення кредиторських вимог Банку в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про наявність заборгованості перед банком в сумі 79890 грн., яка була перенаправлена до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської обл. Геращенко Г.В. для долучення до спадкової справи, що підтверджується листом Другої кам`янської державної нотаріальної контори від 09 січня 2025 року та матеріалами спадкової справи (а.с. 56, 75 оберт -76).
17 квітня 2025 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської обл. Геращенко Г.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 97 оберт та у електронному вигляді) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на квартиру під номером АДРЕСА_2 .
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.
Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений ст. 1219 ЦК України.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Застосування ст. 1281 ЦК України неодноразово перебувало предметом перегляду Верховного Суду.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 609/1231/19.
Згідно висновку Верховного суду, наведеного у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує висунуті вимоги кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого.
Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. Кредитор може пред`явити вимоги безпосередньо спадкоємцям або через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Непред`явлення кредитором вимог до спадкоємців у встановлені законом строки призводить до втрати права вимоги та можливості судового захисту такого права. (Постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц).
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже, мета доказування - з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). 
Керуючись ст. ст. 3, 12, 76, 78, 141, 247, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 13 травня 2016 року у розмірі 79845 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень 59 копійок, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 77464,05 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2381,54 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л.Шендрик