ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 903/25/25 (903/686/25) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т. В.
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Волинської області (суддя Шум М.) від 09.09.2025
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Миханюк М. В., судді: Тимошенко О. М., Юрчук М. І.) від 06.01.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича
до  ОСОБА_1 
про спростування майнових дій боржника шляхом визнання недійсним правочину та стягнення 36 000 000 грн 00 коп.
у межах справи за заявою Акціонерного товариства "Райффазен Банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак"
про визнання банкрутом.
Учасники справи:
представник позивача - арбітражний керуючий Демчан О. І., ліквідатор ТОВ "Волиньтабак";
представник відповідача - Сакарінєн Л. В., адвокат.

1. Короткий зміст вимог
1.1. 30.01.2025 Господарський суд Волинської області ухвалив відкрити за заявою Акціонерного товариства "Райффазен Банк" за правилами, визначеними Кодексом України з питань банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (далі - Боржник), ввести процедуру розпорядження майном, мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Демчана О. І. тощо.
30.09.2025 Господарський суд Волинської області постановив визнати Боржника визнано банкрутом, ввести щодо нього ліквідаційну процедуру та призначити ліквідатором Боржника арбітражного керуючого Демчана О. І. тощо. 
1.2. 02.07.2025 розпорядник майна Боржника арбітражний керуючий Демчан О. І. (далі - Позивач) подав позов про спростування майнових дій Боржника, визнання недійсним договору від 30.12.2023 (далі - Договір), укладеного між Боржником та ОСОБА_1 (далі - Відповідач), про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями за договором від 14.12.2023 купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Ас-орт" та за договором від 19.12.2023 купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Плюс", а також стягнення з Відповідача на користь Боржника 36 000 000 грн 00 коп. 
1.3. Позов обґрунтований фраудаторним характером вчиненого Боржником оспорюваного правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог в період існування у нього заборгованості перед іншими кредиторами, без мети настання реальних наслідків, а також здійсненням Боржником зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами купівлі-продажу часток у статутних капіталах товариств в умовах штучного збільшення вартості цих часток, без наміру отримання прибутку від володіння корпоративними правами, за відсутності потреби у вчиненні таких правочинів, з метою виведення активів Боржника на користь заінтересованої щодо Боржника особи задля уникнення відповідальності виконання зобов`язань перед власними кредиторами. 
2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.1. 09.09.2025 Господарський суд Волинської області ухвалив рішення (залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.01.2026) про задоволення позову: спростування майнових дій Боржника із зарахування зустрічних однорідних вимог та визнання недійсним договору від 30.12.2023, укладеного між Боржником та Відповідачем, із зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями згідно із договорами від 14.12.2023 купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Ас-орт" та від 19.12.2023 купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Плюс", а також стягнення з Відповідача на користь Боржника 36 000 000 грн 00 коп., з покладенням на Відповідача також судових витрат. 
2.2. Судове рішення мотивоване фраудаторним характером оспорюваного правочину через виведення Боржником за цим правочином під час існування зобов`язань перед іншими кредиторами активів у сумі 36 000 000 грн 00 коп. на користь Відповідача як заінтересованої особи з фактичного безоплатного відчуження на її користь, відразу після збільшення розміру частки Боржника у статутному капіталі іншого товариства, за відсутності ділової мети для такого правочину. 

3. Встановлені судами обставини
3.1. 31.01.2020 АТ "Райффайзен Банк" та Боржник уклали договір про надання гарантії № 019/Д5-КБ/4/006 від 31.01.2020.
В межах договору про надання гарантії №019/Д5-КБ/4/006 від 31.01.2020 АТ "Райффайзен Банк" на підставі заяв Боржника надав такі банківські гарантії:
1) гарантія платежу № GRI0075LV20 від 03.02.2020 згідно з якою Банк зобов`язувався виплатити АТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" 70 000 000 грн 00 коп.
2) гарантія платежу № GRI0253LV22 від 21.12.2022 згідно з якою Банк зобов`язувався виплатити на користь ТОВ "Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн" 142 500 000 грн 00 коп.
3.2. 14.12.2023 ОСОБА_2 та Боржник уклали договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРДПЛЮС".
На підставі вказаного договору складено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС", що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною В`ячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1244, 1245.
Відповідно до пункту 1 акту приймання-передачі від 14.12.2023 Боржник прийняв від ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРДПЛЮС" в розмірі 90 %, яка в грошовому еквіваленті становить 900 грн 00 коп.
3.3.  19.12.2023 ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" прийняв рішення, оформлене протоколом № 2/12-23 загальних зборів учасників, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною В`ячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1255, 1256.
Відповідно до пункту 2.1 протоколу від 19.12.2023 затверджено внесок додаткового вкладу учасниками Товариства, а саме внесок Боржника як учасника до статутного капіталу ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" у сумі 35 999 100 грн 00 коп.
3.4. У період з 18.12.2023 до 19.12.2023 Боржник сплатив на користь ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" 35 999 100 грн 00 коп. як внесок в статутний капітал ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС".
3.5. 19.12.2023 Боржник та Відповідач уклали договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС".
На підставі вказаного договору складено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС", що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною В`ячеславівною, зареєстровано в реєстрі за № 1257, № 1258.
Відповідно до акту приймання-передачі від 19.12.2023 Боржник передав Відповідачу частку в статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" в розмірі 90 %, яка в грошовому еквіваленті становить 36 000 000 грн 00 коп.
3.6. 05.03.2024 Відповідач сплатив на користь Боржника 50 000 грн 00 коп. за частку у статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС".
14.05.2024 кошти були повернуті Боржником як помилково перераховані.
3.7.  Згідно з долученою до матеріалів справи відомістю щодо транзакції Боржника по рахунку товариства в ОТП Банк у період з 24.06.2024 до 23.08.2024 Боржник перерахував на користь ОСОБА_1 1 000 000 грн 00 коп. згідно з договором від 14.12.2023 купівлі-продажу частки (корпоративних прав) в статутному капіталі.
3.8. 14.12.2023 Відповідач та Боржник уклали договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "АС-ОРТ", згідно з яким Відповідачка передала Боржнику частку у статутному капіталі ТОВ "АС-ОРТ" у розмірі 74 %, яка в грошовому еквіваленті становить 37 000 000 грн 00 коп.
3.9. Отримана Боржником частка у ТОВ "АС-ОРТ" передана:
- 19.12.2023 до ТОВ "ГРАНИТІНВЕСТ" у розмірі 17 000 000 грн 00 коп.;
- 17.09.2024 до ТОВ "Регіональний центр логістики та дистриб`юції" у розмірі 20 000 000 грн 00 коп.
3.10. Відповідно до відомостей з витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що наявні в матеріалах справи:
- у період з 15.12.2023 до 21.12.2023 Боржник входив до складу учасників ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС", розмір частки статутного капіталу 36 000 000 грн 00 коп., що відповідало 90 %;
- ОСОБА_2 був кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" у період з 27.09.2021 до 21.12.2023 та є учасником ТОВ "Роздрібні мережі" (код 40236345) з 24.07.2024; 
- ТОВ "Роздрібні мережі" з 29.07.2016 є учасником Боржника (розмір частки 59 940 000 грн 00 коп.);
- ОСОБА_2 був директором Регіонального структурного підрозділу товариства Боржника у місті Львові, що підтверджується довіреностями Боржника від 21.12.2022 та від 21.12.2023;
- ОСОБА_3 , представник Боржника на підставі довіреності від 14.12.2023, який підписав акт приймання-передачі частки від 14.12.2023, акт приймання-передачі частки від 19.12.2023, протокол від 19.12.2023 був учасником ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" з 21.03.2012 до 05.05.2014 та з 13.09.2019 до 18.09.2019;
- ОСОБА_1 з 21.12.2023 є учасником ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС", а з 22.04.2024 його кінцевим бенефіціарним власником;
- ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 були кінцевими бенефіціарними власниками з 10.07.2020 до 09.02.2023 у ТОВ "Регіональний центр логістики та дистриб`юції", з 27.05.2016 у ТОВ "АТП-ГАРАНТ", з 10.06.2016 до 17.09.2024 у ТОВ "АС-ОРТ";
- ТОВ "Волиньтабак" було учасником ТОВ "АС-ОРТ" з 15.12.2023 до 17.09.2024 (частка у розмірі 37 000 000 грн 00 коп., що дорівнювала 74%);
- ОСОБА_4 (кінцевий бенефіціарний власник Боржника з 17.12.2020 до 24.07.2024) є учасником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "АС-ОРТ" з 16.05.2005;
- ОСОБА_5 (учасник Боржника з 29.09.2020) був учасником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "АС-ОРТ" з 29.09.2009.
3.11. 30.12.2023 Відповідач та Боржник уклали договір про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з яким сторони зарахували зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями за договорам купівлі продажу часток у статутних капіталах ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" та ТОВ "АС-ОРТ".
3.12.  Станом на грудень 2023 (на 31.12.2023), згідно з актом станом на 30.06.2024 звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами, підписаного між ТОВ "Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн" та Боржником, сальдо (заборгованість) Боржника становила 163 621 768 грн 89 коп., яка станом на 30.06.2024 збільшилась до 179 122 294 грн 19 коп.
Відповідні обставини досліджено судом при відкритті провадження у справі про банкрутство Боржника за ініціативою кредитора Акціонерного товариства "Райффайзен Банк".

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.1. 02.02.2026 Відповідачка подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.01.2026 та рішення Господарського суду Волинської області від 09.09.2025 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
5.1. Згідно з аргументами касаційної скарги підставою для касаційного оскарження судових рішень є пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України у поєднанні зі статтею 310 ГПК України, оскільки суди:
- застосували статтю 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтю 42 КУзПБ без урахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21, та без здійснення оцінки фраудаторності оспорюваного правочину та еквівалентності обміну за ними вимог згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц та у постанові Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, а також щодо необхідності проведення експертизи для встановлення економічної недоцільності укладених договорів, збитковості діяльності Боржника та нееквівалентність продажу корпоративних прав згідно з висновками у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20;
- порушили статтю 6 Конвенції про захист прав людини та статті 13, 42 ГПК України, оскільки необґрунтовано відхилили клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушили право Відповідача на захист та принципи змагальності, оскільки суд першої інстанції відмовив у наданні представнику Відповідача достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, що є проявом надмірного формалізму та призвело до істотного порушення права на захист, тоді як між датою вступу адвоката Відповідача у справу (укладення договору про надання правничої допомоги 05.09.2025, п`ятниця), та датою призначеного судового засідання (09.09.2025, вівторок) минуло лише 3 календарні дні; 
- порушили норми статей 77, 99, 236 ГПК України, так як встановили обставини справи, що мають істотне значення для цієї справи, на підставі недопустимих доказів - без проведення експертизи щодо економічної недоцільності укладених договорів, збитковості діяльності Боржника та нееквівалентності продажу корпоративних прав, проігнорувавши докази реальності відповідних господарських операцій з придбання Боржником та Відповідачем часток в інших товариствах.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
6.1. Аргументи Позивача у відзиві на касаційну скаргу, у якому він заперечує аргументи в касаційній скарзі з підстав, що загалом аналогічні мотивами в оскаржуваних судових рішеннях, зводяться до:
- неспростуванні заінтересованості Відповідача та ТОВ "АС-ОРТ" стосовно Боржника за правилами КУзПБ під час вчинення оспорюваного правочину 
- права, однак не обов`язку суду призначати експертизу у справі;
- недобросовісного користування Відповідача його процесуальними правами у цій справі, оскільки Відповідач мав можливість протягом трьох місяців ознайомитися з матеріалами справи, подати відзив, належні та достатні доказів для спростування позиції Позивача;
- спрямованість дій афілійованих осіб на виведення активів з балансу Боржника зі зловживанням ним відповідним правом на розпорядження власними активами.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права
Щодо правочину боржника із зарахування однорідних зустрічних вимог 
7.1. Предметом судового розгляду став вчинений Боржником за один рік та один місяць до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника оспорюваний правочин та відповідні майнові дії із зарахування Боржником однорідних зустрічних вимог з Відповідачем (пункти 1.1, 1.2, 1.3, 3.12).
7.2. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у справі про банкрутство врегульований положеннями статті 42 КУзПБ, відповідно до частини першої якої господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, зокрема, за таких підстав: 
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; 
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна.
Крім цього, за приписами частини другої цієї статті КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: 
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; 
- боржник уклав договір із заінтересованою особою; 
- боржник уклав договір дарування.
7.3.  За змістом наведених положень частин першої та другої статті 42 КУзПБ структура цієї статті визначає різні умови застосування підстав для визнання правочину недійсним:
- за частиною першою необхідною умовою для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину;
- тоді як частина друга визначає самостійні підстави для визнання недійсними правочинів, вчинених у трирічний період до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема укладення договору із заінтересованою особою, що, в контексті завдань процедури неплатоспроможності, підлягає оцінці судом разом з іншими встановленими обставинами справи.
Тож законодавство з питань банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, які застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, що врегульований законодавством про банкрутство.
7.4.  При цьому, на відміну від вимог Цивільного кодексу України законодавство про банкрутство (стаття 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, однак врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків ("сумнівного", "підозрілого" періоду, протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
7.5. Крім того, укладення боржником договору (вчинення правочину), який за своїми ознаками підпадає під правове регулювання статті 42 КУзПБ (може бути визнаний недійсним з підстав визначених цієї статтею), не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів за загальних підстав, передбачених нормами ЦК України чи інших законів, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, відповідно до якої позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.
7.6. Верховний Суд у низці постанов (зокрема, постанови від 08.12.2021 у справі № 910/8357/18, від 07.09.2022 у справі №910/16579/20, від 02.05.2023 у справі № 904/648/22) сформував правову позицію, згідно з якою дії боржника мають оцінюватися крізь критерії добросовісності, момент вчинення правочину, співмірності зустрічного виконання, характер відносин із контрагентом і наслідки для кредиторів.
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання (оплатити товар, повернути суму позики тощо) діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Правочин є фраудаторним, якщо на момент його вчинення існувало прострочене зобов`язання або реальна загроза примусового стягнення, відчуження ж майна зменшує можливість задоволення вимог кредиторів, а сторони договору усвідомлюють такі наслідки.
7.7. Поряд з наведеним Суд зауважує, що судова практика щодо кваліфікації фраудаторних правочинів у процедурах банкрутства та щодо застосування статті 42 КУзПБ у поєднанні із загальними засадами цивільного законодавства також сформована Верховним Судом, зокрема у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), правові висновки в якій є усталеними та у подальшому неодноразово підтримані цим Судом у інших справах, у яких, зокрема сформульовано критерії оцінки добросовісності поведінки боржника, моменту вчинення правочину, характеру відносин з контрагентом та наслідків для кредиторів, і які підлягають застосуванню з урахуванням конкретних фактичних обставин спору.
Зокрема у постанові від 11.12.2025 у справі № 917/503/24(917/713/25) (ухваленій у спорі про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником із заінтересованою особою в межах справи про банкрутство) Верховний Суд підтвердив, що: (1) інститут визнання недійсними правочинів боржника, передбачений статтею 42 КУзПБ, є спеціальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності; (2) частина друга статті 42 КУзПБ містить самостійні підстави для визнання правочину недійсним (зокрема укладення договору із заінтересованою особою) без встановлення додаткових умов, характерних для частини першої цієї статті; (3) укладення правочину у підозрілий період із заінтересованою особою у сукупності з іншими обставинами (зменшення активів, вплив на можливість задоволення вимог кредиторів) свідчить про наявність ознак фраудаторності; (4) водночас застосування статті 42 КУзПБ не виключає можливості захисту порушених прав через загальні засади цивільного законодавства (добросовісність, недопустимість зловживання правом).
7.8. При цьому Суд звертає увагу, що визначальним для висновку про наявність/відсутність ознак фраудаторності є не формальна назва правочину чи сам факт пов`язаності сторін, а сукупність встановлених господарськими судами обставин, зокрема: момент вчинення правочину стосовно виникнення та виконання зобов`язань боржника перед кредиторами, економічна доцільність для боржника, реальні наслідки правочину для складу активів боржника та можливості задоволення вимог кредиторів, а також поведінка сторін у контексті принципів добросовісності та заборони зловживання правом.
Отже, відповідні підходи до застосування статті 42 КУзПБ та оцінки фраудаторності правочинів боржника (з урахуванням критеріїв підозрілого періоду, заінтересованості контрагента, економічної мети правочину та наслідків для майнової маси боржника і можливості задоволення вимог кредиторів) сформовані Верховним Судом.
Також Суд зазначає, що реальність та факт виконання договорів не виключає можливості їх визнання недійсними у справі про банкрутство, якщо встановлено, що вони були використані як інструмент недобросовісного перерозподілу активів/пасивів боржника на шкоду кредиторам, що узгоджується з підходом Верховного Суду щодо оцінки правочинів через призму їх правової та фактичної мети і наслідків.
У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у подібних правовідносинах у постанові від 19.02.2026 у справі № 908/2586/22 (908/3358/24).
7.9. Щодо угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог Суд, також з посиланням на правові висновки, викладені у пункті 72 постанови від 19.02.2026 у справі № 908/2586/22 (908/3358/24), зазначає, що застосування механізму зарахування зустрічних однорідних вимог (за статтею 601 ЦК України) не є абсолютним та не може використовуватися сторонами для досягнення результату, який суперечить засадам добросовісності і спрямований на обхід цілей процедур неплатоспроможності.
7.10.  У зв`язку з викладеним та враховуючи встановлені судами обставини:
- значного розміру зобов`язань та заборгованості Боржника перед кредитором ТОВ "Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн" на момент вчинення ним оспорюваного правочину та вчинення майнової дії із зустрічного зарахування однорідних вимог з Відповідачем (пункти 3.1, 3.11 3.12); 
- вчинення оспорюваного правочину у період за один рік та один місяць до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника, тобто протягом "підозрілого періоду", трьох років, що передували відкриттю провадження у цій справі про банкрутство (пункти 1.1, 3.12, 7.2); 
- щодо обставин виникнення взаємних зобов`язань Боржника та Відповідача, за яких сторони вчинили оспорювані правочини та майнові дії із зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме: щодо виникнення зобов`язань Боржника перед Відповідачем за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "АС-ОРТ" (пункт 3.8), яка була передана Боржником іншим товариствам без встановлення судами при цьому обставин перерахування Боржнику цими товариствами відповідної вартості придбаних ними та відчужених Боржником часток у статутному капіталі ТОВ "АС-ОРТ" (пункт 3.9); тоді як вартість відчуженої Боржником частки у ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" перед відчуженням Відповідачу була збільшена за рахунок реально перерахованих Боржником на користь ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" коштів як внесок до статутного капіталу цього товариства (пункти 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.7);
- відчуження Боржником Відповідачу частки у ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" з її оплатою у сумі 35 999 100 грн 00 коп. через тиждень після здійснення Боржником відповідних перерахувань (пункти 3.3, 3.4, 3.5);
- пов`язаності між собою Боржника, Відповідача, а також пов`язаності з Боржником інших осіб, які брали участь в правочинах купівлі-продажу Боржником частки у статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС", а в подальшому ТОВ "АС-ОРТ", зокрема через учасників товариства Боржника, керівника відділення у місті Львові, кінцевих бенефіціарних власників, кінцевих бенефіціарних власників ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС", ТОВ "АС-ОРТ" тощо (пункт 3.10);
Суд погоджується з висновками судів в оскаржуваних рішеннях, що Боржник фактично безоплатно відчужив частку у розмірі 36 000 000 грн 00 коп. у статутному капіталі ТОВ "АВАНГАРД-ПЛЮС" на користь Відповідача, придбання перед тим якої та її збільшення вартості за рахунок власних коштів Боржником не передбачало економічної мети (зокрема, була відсутня ділова мета щодо здійснення інвестиційної діяльності), а у зв`язку з цим наявні підстави як за статями 215, 216 ЦК України, так і за частиною другою статті 42 КУзПБ для визнання недійсним оспорюваного правочину та спросутвання майнової дії Боржника із зарахування зустрічних однорідних вимог з Відповідачем зі стягненням з Відповідача на користь Боржника 36 000 000 грн 00 коп.
7.11.  Дійшовши цього висновку, Суд погоджується з аналогічними аргументами Позивача у відзиві на касаційну скаргу (пункт 6.1) та відхиляє протилежні аргументи скаржниці (пункт 5.1), зокрема і аргументи про ухвалення оскаржуваних рішень без проведення експертизи щодо економічної недоцільності укладених договорів, збитковості діяльності Боржника та нееквівалентності продажу корпоративних прав, у зв`язку з чим Суд зазначає про таке.
Так, вимогами щодо проведення експертизи у цій справі скаржник фактично вимагає від суду витребування нових (додаткових доказів у справі), а призначення експертизи є правом суду (стаття 99 ГПК України), висновок же експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (стаття 104 ГПК України).
7.12.  Також Суд відхиляє аргументи скаржниці (пункт 5.1) про необґрунтоване відхилення клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи та порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини та статей 13, 42 ГПК України з огляду на: здійснення провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, проведення в суді першої інстанції судового засідання з винесенням оскаржуваного судового рішення через 2 місяці з дня відкриття провадження (тобто у межах визначеного частиною першою статті 248 ГПК України максимального строку в шістдесят днів), не встановлення судами обставин необізнаності Відповідача про відкриття провадження у цій справі ухвалою від 08.07.2025 та обставин неможливості адвоката Відповідача бути присутнім у відповідному судовому засіданні 09.09.2025 (коли місцевий суд ухвалив оскаржуване рішення). 
7.13. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України, оскільки заявлені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження, касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції про задоволення позову підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.
7.14.  Дійшовши висновку про незадоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.01.2026 та рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2025 у справі № 903/25/25 (903/686/25) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О. В. Васьковський
Судді К. М. Огороднік
В. Я. Погребняк