ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року
м. Київ

справа № 757/17260/23
провадження № 61-4270св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Петрова Є. В., Пророка В. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хайнацького Є. С., та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, ухвалену колегією у складі суддів Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про визнання недійсним пункту депозитного договору, зобов`язання нарахувати та виплатити проценти по депозиту.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 22 квітня 2019 року вона уклала з АТ «Ощадбанк» договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (банківської картки).

3. 01 серпня 2019 року шляхом заповнення заявки про відкриття депозиту через систему Ощад 24/7 та підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором (паролем), направленим на її номер телефону, відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 з такими умовами:

- номер депозитного договору № 26302091953001;
- тип депозиту «Мій преміальний депозит»;
- сума договору 1 000 001 доларів США;
- процентна ставка 5 %;
- термін дії: 12 місяців;
- дата закриття 31 липня 2020 року.

4. Відповідно до заявки про відкриття депозиту через Ощад 24/7 ця заявка є невід`ємною частиною договору про комплексне банківське обслуговування, який оприлюднений на сайті https://www.oschadbank.ua/.

5. Отже, заявка у сукупності з договором комплексного банківського обслуговування (в частині договору на вклад «МІЙ ДЕПОЗИТ*» на ім`я фізичної особи) в редакції станом на 01 серпня 2019 року вважається договором банківського вкладу (далі - депозитний договір).

6. 14 листопада 2019 року Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ) прийняло постанову № 01-092/39630 про арешт грошових коштів, у тому числі на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

7. 18 листопада 2019 року Вищий антикорупційний суд (далі - ВАКС) постановив ухвалу у справі № 760/7590/19 про арешт грошових коштів, у тому числі на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

8. 01 серпня 2020 року депозитний договір пролонговано до 01 серпня 2021 року.

9. Ухвалою ВАКС від 29 липня 2021 року у справі № 991/5046/21 скасовано арешт, накладений на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

10. 30 липня 2021 року грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , їй повернуто.
11. 12 жовтня 2021 року на її запит АТ «Ощадбанк» надало довідку № 16/3-06/1047, відповідно до якої нарахування відсотків по рахунку № НОМЕР_1 автоматично призупинено з дня накладення арешту та встановлено нульову відсоткову ставку згідно з умов договору.

12. Позивач вважала дії АТ «Ощадбанк» щодо відмови у нарахуванні їй процентів по депозитному договору з 14 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року на загальну суму 85 479,52 доларів США такими, що суперечать статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови пункту 2.10 депозитного договору щодо припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт є несправедливими. Зокрема, вказані умови є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вказаний дисбаланс полягає у тому, що маючи право та можливість користуватися грошовими коштами клієнта (споживача), банк (надавач послуг) не зобов`язаний зі своєї сторони нараховувати проценти за таке користування.

13. Також дії АТ «Ощадбанк» суперечать положенням пункту 2.8. депозитного договору, оскільки накладення арешту на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку, не є підставою для зміни процентної ставки по депозиту.

14. Відповідно до абзацу 5 пункту 9.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Інструкція № 22) під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

15. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» видаткова фінансова операція - фінансова операція, яка призводить до зменшення активів на рахунку клієнта - власника активів.

16. Отже, використання банком коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках, не можна вважати «видатковою фінансовою операцією», оскільки такі дії не призводять до зменшення активів на рахунку клієнта - власника активів.

17. Враховуючи викладене, банк має право використовувати кошти, розміщені на вкладних (депозитних) рахунках, до закінчення строку дії договору/зняття арешту з коштів.

18. Крім того, чинне законодавство України не містить положень, які б зобов`язували банки зберігати арештовані грошові кошти на кореспондентському рахунку Національного банку України або будь-якому іншому рахунку.

19. Отже, враховуючи, що грошові кошти, розміщені нею на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , увесь час зберігалися саме на цьому рахунку, АТ «Ощадбанк» мав фактичну можливість користуватися ними увесь час розміщення таких коштів.

20. Таким чином, положення пункту 2.10 депозитного договору не відповідають вимогам справедливості та суперечать положенням Інструкції № 22, що дає підстави для визнання цієї умови договору недійсною в частині припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт, як такої, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдає шкоди споживачеві.

21. АТ «Ощадбанк» незаконно змінив процентну ставку за депозитним договором в односторонньому порядку, оскільки така підстава для зміни як накладення арешту на вклад не передбачена пунктом 2.8. депозитного договору.

22. Оскільки зміна процентної ставки за договором відбулася з підстав не передбачених договором, то нарахування АТ «Ощадбанк» 0 % річних є порушенням договірних зобов`язань.

23. Тому позивач вважала, що вона має право на примусове зобов`язання виконання АТ «Ощадбанк» умов депозитного договору, шляхом поновлення нарахування процентів за період з 14 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року у загальній сумі 85 479,52 доларів США.

24. Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд:

- визнати недійсним пункт 2.10 депозитного договору, укладеного 01 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» в частині припинення нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт;
- зобов`язати АТ «Ощадбанк» нарахувати та виплатити їй за депозитним договором від 01 серпня 2019 року на вклад «Мій депозит - Преміальний» проценти на депозит у розмірі 1 000 001 доларів США за період із 14 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року у загальній сумі 85 479,52 доларів США (т. 1 а. с. 7). 

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

25. Печерський районний суд міста Києва рішенням від 15 січня 2025 року (т. 1 а. с. 179-188), залишеним без змін поставою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року (т. 2 а. с. 24-39), позов ОСОБА_1 залишив без задоволення. 

26. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що укладення депозитного договору було здійснено ОСОБА_1 добровільно, без будь-якого примусу зі сторони банку та з розумінням вкладником умов договору та суті наданої йому фінансової послуги. 

27. Оскільки АТ «Ощадбанк» не могло користуватися грошовими коштами ОСОБА_1 у розумінні статті 536 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, оскільки кошти не знаходились у вільному користуванні банком, тому відсутні підстави вважати, що оспорюваний пункт 2.10 депозитного договору не відповідає вимогам справедливості.

28. Під час дії арешту коштів, накладеного 14 листопада 2019 року постановою НАБУ про арешт коштів № НОМЕР_2 у межах кримінального провадження, відповідач АТ «Ощадбанк» не могло вільно користуватися грошовими коштами на депозитному рахунку у розмірі 1 000 001 доларів США у розумінні статті 536 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для нарахування процентів на цю суму грошових коштів.

29. Позивач відмовилась від автоматичної пролонгації договору від 01 серпня 2019 року № 19491953001 через систему дистанційного банківського обслуговування ОЩАД 24/7 шляхом оформлення заявки про відмову від автоматичної пролонгації депозиту, тому строк дії договору закінчився 31 липня 2020 року у зв`язку з відмовою позивачки від автоматичної пролонгації депозиту.

30. У зв`язку з цим за період з 31 липня 2020 року по 30 липня 2021 року (дата по яку позивач просить стягнути відсотки на депозит) відсутні підстави для стягнення відсотків у зв`язку із тим, що строк дії договору закінчився та не був пролонгований.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

31. 31 березня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кідрук М. М., засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 

32. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема, положення статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункту 9.9 Інструкції № 22. 

33. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність в АТ «Ощадбанк» права користуватися грошовими коштами позивача, виходячи з положень пункту 9.9 Інструкції № 22. Однак таке тлумачення є помилковим, оскільки не враховує положень статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що має вищу юридичну силу. Крім того, заборона використання грошових коштів, що арештовані на рахунку клієнта, встановлена в пункті 9.9 Інструкції № 22, стосується виключно видаткових фінансових операцій за рахунками клієнта (юридичних або фізичних осіб), як це зазначено у статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а не користування вказаними коштами самим банком. 

34. Тобто, АТ «Ощадбанк» мав законне право користуватися арештованими грошовими коштами, розміщеними на депозитному рахунку позивача до закінчення строку дії договору. 

35. Зміна процентної ставки за депозитним договором відбулася з підстав, не передбачених умовами договору. Зокрема, відповідно до пункту 2.8 депозитного договору зміна процентної ставки допускається лише у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку. Водночас, підставою для зміни процентної ставки у спірних правовідносинах стало накладення арешту на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку. Тобто, відповідач змінив процентну ставку з інших підстав, що свідчить про порушення договірних зобов`язань та призвело до нарахування 0 % річних.

36. Суди попередніх інстанцій поклали в основу своїх судових рішень доказ, який не є належним та допустим. Зокрема, при вирішенні питання щодо строку дії депозитного договору суди виходили із заявки, наданої у вигляді копії з копії про відмову від автоматичної пролонгації депозиту. Долучена відповідачем копія заявки не може вважатися належним письмовим доказом, оскільки не дає можливості ідентифікувати особу, яка її підписали, подана у вигляді копії, достовірність якої викликає обґрунтовані сумніви. 

37. Пункт 2.10 депозитного договору, згідно з яким у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нараховування процентів на депозит, з дня надходження до банку документів про арешт, істотно порушує баланс прав та обов`язків сторін, а саме: з однієї сторони банк, отримуючи право користування чужими грошовими коштами, позбавляється обов`язку сплачувати відсотки за таке користування; з іншої сторони, клієнт, беручи на себе обов`язок передати у користування грошові кошти, втрачає право на нарахування та виплату відсотків за таке користування. Таким чином, суди попередніх інстанцій при аналізі пункту 2.10 депозитного договору неправомірно не застосували положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є порушенням норм матеріального права. 

38. Також, положення пункту 2.10 депозитного договору суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. 

39. 05 травня 2026 року АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє представник - адвокат Бершадська І. М., подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

40. Відзив мотивовано тим, що, припиняючи нарахування процентів по рахунку з дня надходження документів про арешт (14 листопада 2019 року) і до моменту отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту, АТ «Ощадбанк» діяло відповідно до вимог депозитного договору та норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства. 

41. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 27 серпня 2019 року у справі № 520/9858/18, від 15 листопада 2019 року у справі № 910/101/19.

42. Висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/37156/17, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не є релевантними до спірних правовідносин та є такими, що зроблені за обставин, які є відмінними від цієї справи. 

43. Доводи заявника у касаційній скарзі про пролонгацію депозитного договору від 01 серпня 2021 року на підставі довідки від 12 жовтня 2021 року № 16/3-06/1047 спростовано належними та допустимими доказами, а саме: копією заяви ОСОБА_1 , оформленої через систему дистанційного банківського обслуговування ОЩАД 24/7, про відмову від автоматичної пролонгації договору від 01 серпня 2019 року № 19491953001 і копією заяви позивача від 29 липня 2020 року про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу, яка власноруч підписана ОСОБА_1 . 

44. Умови депозитного договору від 01 серпня 2019 року, зокрема, передбачені пунктом 2.10, є обов`язковими для виконання його сторонами. 

45. Арешт коштів на рахунку відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункту 9.9 Глави 9 Інструкції № 22 зупиняє всі видаткові операції по рахунку, обмеження прав на розпорядження коштами стосується як особи-вкладника, так і банку. АТ «Ощадбанк» не могло користуватися грошовими коштами позивача у розумінні статті 536 ЦК України, яка передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, оскільки кошти не знаходяться у вільному користуванні банком. Отже, відсутні підстави вважати, що оспорюваний пункт 2.10 депозитного договору не відповідає вимогам справедливості. 

Провадження у суді касаційної інстанції

46. Верховний Суд ухвалою від 14 квітня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кідрук М. М., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

47. У квітні 2026 року матеріали цивільної справи № 757/17260/23 надійшли до Верховного Суду. 

48. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/37156/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

49. Також підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: щодо можливості користування банком грошовими коштами, розміщеними на депозитному рахунку, у разі накладення арешту на такі кошти (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

50. Також підставою касаційного оскарження заявник зазначає те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 411 ЦПК України). 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

51. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 22 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (банківської картки) [т. 1 а. с. 8-10].

52. 01 серпня 2019 року шляхом заповнення заявки про відкриття депозиту через систему Ощад 24/7 та підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором (паролем), направленим на номер телефону позивача, відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 з умовами:

- номер депозитного договору № 26302091953001;
- тип депозиту «Мій преміальний депозит»;
- сума договору 1 000 001 доларів США;
- процентна ставка 5%;
- термін дії: 12 місяців;
- дата закриття 31 липня 2020 року (т. 1 а. с. 14). 

53. Відповідно до заявки про відкриття депозиту через Ощад 24/7 ця заявка є невід`ємною частиною договору про комплексне банківське обслуговування, який оприлюднений на сайті https://www.oschadbank.ua/.

54. Заявка у сукупності з договором комплексного банківського обслуговування (в частині договору на вклад «МІЙ ДЕПОЗИТ*» на ім`я фізичної особи) в редакції станом на 01 серпня 2019 року вважається договором банківського вкладу.

55. Пунктом 2.10 депозитного договору визначено, що у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів по рахунку з дня надходження до банку документів про арешт. Поновлення нарахування процентів здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту.

56. Відповідно до пункту 4.12 депозитного договору вкладник підтверджує, що до моменту підписання цього договору банк надав йому інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана вкладнику інформація є повною та зрозумілою, вона забезпечує правильне розуміння суті фінансових послуг, які отримує вкладник відповідно до цього договору, без нав`язування банком її придбання.

57. За змістом пункту 4.14 депозитного договору цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін.

58. 14 листопада 2019 року НАБУ прийняло постанову про арешт коштів № 01-092/39630, а саме: розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 жовтня 2016 року за № 12016100000001664, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 364, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 366, частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України, постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на всіх банківських рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), які відкриті в АТ «Ощадбанк». Вказану постанову АТ «Ощадбанк» отримало 14 листопада 2019 року (т. 1 а. с. 59-62).

59. 16 листопада 2019 року ВАКС ухвалою у справі № 760/7590/19 в рамках кримінального провадження від 08 жовтня 2019 року № 12016100000001664 постановив накласти арешт на кошти, розміщені на усіх банківських рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), які відкриті в АТ «Ощадбанк» (т. 1 а. с. 63, 64). 

60.  ОСОБА_1 через систему дистанційного банківського обслуговування ОЩАД 24/7 відмовилась від автоматичної пролонгації договору від 01 серпня 2019 року № 19491953001 шляхом оформлення заявки про відмову від автоматичної пролонгації депозиту, тип депозитного договору: «Мій депозит - Преміальний», строк дії депозитного договору від 01 серпня 2019 року № 19491953001, укладений між сторонами через систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7», закінчився 31 липня 2020 року (у зв`язку з відмовою позивача від автоматичної пролонгації депозиту) [т. 1 а. с. 58].

61. Ухвалою ВАКС від 29 липня 2021 року у справі № 991/5046/21 скасовано арешт, накладений на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 .

62. 30 липня 2021 року грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , у повному обсязі повернуто ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

63. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

64. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

65. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

66. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

67. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

68. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

69. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що умови пункту 2.10 депозитного договору про те, що у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів на депозит з дня надходження до банку документів про арешт, є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а тому вказаний пункт депозитного договору підлягає визнанню недійсним. При цьому, позивач вказувала, що відповідач не був позбавлений права користуватися арештованими грошовими коштами, розміщеними на депозитному рахунку. 

70. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

71. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

72. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

73. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

74. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
75. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

76. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правові та фактичні підстави своїх позовних вимог (правова позиція Верховного Суду наведена в постанові від 11 жовтня 2022 року у справі № 465/4903/18).

77. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно відхилили як необґрунтовані доводи сторони позивача про те, що АТ «Ощадбанк» мало законне право користуватися арештованими грошовими коштами, розміщеними на депозитному рахунку позивача, до закінчення строку дії депозитного договору. 

78. Згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

79. Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно банку (крім коштів, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку), арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України«Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

80. Публічні інтереси у приватно-правових відносинах реалізуються через систему обмежень і державного втручання у цивільно-правові відносини. Застосування обмежувальних заходів реалізується шляхом закріплення у нормативно-правових актах обмежень свобод, автономії волі, прав суб`єктів цивільних відносин, якщо така свобода, автономія, широка реалізація цивільних прав здатна перешкодити забезпеченню публічних інтересів.

81. Обмеження можуть виявлятися в обмеженні свободи договору й свободи вчинення інших правочинів, у забороні суб`єктам цивільного права здійснювати юридично значущі дії, використовувати об`єкти цивільних відносин у певний спосіб, у позбавленні певних благ майнового й особистого немайнового характеру.

82. Саме таку юридичну природу мають заходи з накладення арешту коштів, які знаходяться на рахунках у банку.

83. Арешт коштів - це операція, що полягає в обмеженні прав власника щодо розпоряджання своїми грошовими коштами.

84. З практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції арешт банківського рахунку - це тимчасове припинення будь-яких операцій на рахунку без згоди на це клієнта і без розірвання договору банківського рахунку. Операції на рахунках можуть бути тимчасово припинені рішеннями податкових, судових, правоохоронних органів та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
85. Арешт коштів як банківська операція становить собою зупинення видаткових операцій по рахунку, при цьому кошти, що надходять на рахунок, продовжують прийматися, арештовується не рахунок, а кошти на ньому.

86. Пунктом 9.1 глави 9 Інструкції № 22 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

87. Відповідно до пункту 9.6 Інструкції № 22 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії: якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку.

88. Отже, під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

89. Таким чином, арешт коштів на рахунку передбачає блокування видаткових операцій за рахунком клієнта, що у свою чергу виключає проведення банком будь-яких видаткових операцій за цим рахунком.

90. Преамбулою Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що видаткова фінансова операція - це фінансова операція, яка призводить до зменшення активів на рахунку клієнта - власника активів.

91. Таким чином, виходячи із системного аналізу тлумачення цього терміну, блокування видаткових (фінансових) операцій за рахунком клієнта свідчить про заборону будь-яких видаткових операцій, що фактично виключає можливість банку використовувати ці кошти.

92. При цьому колегія суддів ураховує те, що співвідношення понять «арешт коштів на рахунках» та «зупинення видаткових операцій на рахунках» мають однакове значення з точки зору їх застосування як примусового заходу. Під час дії документа про арешт коштів банк зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

93. Такий висновок також підтверджується пунктом 9.9 глави 9 Інструкції № 22 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

94. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 серпня 2019 року у справі № 520/9858/18, від 15 листопада 2019 року у справі № 910/101/19.

95. Отже, АТ «Ощадбанк» не могло користуватися грошовими коштами позивача, розміщеному на депозиті, у розумінні статті 536 ЦК України, яка передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, оскільки кошти не знаходились у вільному користуванні банком.

96. Враховуючи те, що у зв`язку з накладенням постановою НАБУ про арешт коштів від 14 листопада 2019 року № 01-092/39630 у межах кримінального провадження, а також судовим рішенням ВАКС від 19 листопада 2019 року арешту на грошові кошти позивача, розміщенні на її депозитному рахунку в банку, відповідач був позбавлений можливості користуватися такими грошовими коштами, а тому відсутні підстави вважати, що умови пункту 2.10 депозитного договору, згідно з яким у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів по рахунку з дня надходження до банку документів про арешт, є несправедливими та такими, що мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача. 

97. Суди встановили, що позивач добровільно підписала депозитний договір, без будь-якого примусу зі сторони банку та з розумінням нею умов договору, в тому числі пункту 2.10 договору. 

98. Такий висновок судів попередніх інстанцій також підтверджується умовим пунктів 4.12, 4.14 депозитного договору, відповідно до яких вкладник підтверджує, що до моменту підписання цього договору банк надав йому інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана вкладнику інформація є повною та зрозумілою, вона забезпечує правильне розуміння суті фінансових послуг, які отримує вкладник відповідно до цього договору, без нав`язування банком її придбання; договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін.

99. За таких обставин, суди попередніх інстанцій правильно виходили з відсутності підстав для визнання пункту 2.10 депозитного договору недійсним.

100. Враховуючи те, що умовами пункту 2.10 депозитного договору передбачено зупинення нарахування банком процентів по рахунку з дня надходження документів про арешт, тоді як під час дії арешту коштів, накладеного 14 листопада 2019 року постановою НАБУ про арешт коштів № 01-092/39630 у межах кримінального провадження, відповідач не міг вільно користуватися грошовими коштами на депозитному рахунку у розмірі 1 000 001,00 доларів США, тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із відсутності правових підстав для нарахування процентів на цю суму грошових коштів, у зв`язку з чим правильно відмовили позивачу в задоволенні вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити проценти по депозиту. 

101. Також, суди попередніх інстанцій встановили, що позивач відмовилась від автоматичної пролонгації депозитного договору через систему дистанційного банківського обслуговування ОЩАД 24/7 шляхом оформлення заявки про відмову від автоматичної пролонгації депозиту, що підтверджується наданою відповідачем заявкою ОСОБА_1 про відмову від автоматичної пролонгації депозиту через ОЩАД 24/7. 

102. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій правильно вказали, що за період з 31 липня 2020 року по 30 липня 2021 року (дата по яку позивач просить стягнути відсотки на депозит) відсутні підстави для стягнення відсотків у зв`язку із тим, що строк дії договору закінчився та не був пролонгований.

103. Доводи касаційної скарги про те, що надана відповідачем копія заявки ОСОБА_1 про відмову від автоматичної пролонгації депозиту через ОЩАД 24/7, є неналежним та недопустимим доказом фактично зводяться до незгоди заявника з установленими судами обставинами справи і оцінкою доказів, надання їм власної суб`єктивної оцінки, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

104. Доводи касаційної скарги про те, що зміна процентної ставки за депозитним договором відбулася з підстав, не передбачених умовами договору, оскільки відповідно до пункту 2.8 депозитного договору зміна процентної ставки допускається лише у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку, є необґрунтованими, з огляду на те, що сторони депозитного договору у пункті 2.10 передбачили, що у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів по рахунку з дня надходження до банку документів про арешт. Отже, у спірних правовідносинах відповідач припинив нарахування процентів по рахунку позивач у відповідності з умовами депозитного договору. 

105. Доводи касаційної скарги про те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 608/190/18, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначених заявником справах, та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними.

106. Так, у справі № 608/190/18 суд апеляційної інстанції, з яким погодився й суд касаційної інстанції, встановивши, що сторони договору вкладу погодили лише дві підстави для зміни розміру процентної ставки: зміна облікової ставки Національного банку України та/або зміна ситуації на валютно-кредитному ринку, а зміна процентної ставки за договором відбулася з підстав, не передбачених цим договором, дійшов висновку про те, що АТ «Ощадбанк» безпідставно змінило в односторонньому порядку процентну ставку з 9 % річних на 0 % річних, фактично припинивши нарахування процентів, що є порушенням умов договору вкладу. При цьому, суди встановили, що сторони не передбачили відповідної умови договору, яка б давала можливість банку не нараховувати такі відсотки за певних обставин, а тому за відсутності таких умов, наявність арешту не звільняє банк від зобов`язання нараховувати проценти на суму депозиту.

107. Натомість у справі, що переглядається у касаційному порядку, встановлено, що сторони у депозитному договорі (пункт 2.10) погодили, щоу разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів по рахунку з дня надходження до банку документів про арешт.

108. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що хоча правовідносини у справі, що переглядається у касаційному порядку, та у справі № 608/190/18 і є подібними, однак встановлені фактичні обставини у них є відмінними. 

109. Посилання заявника у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: щодо можливості користування банком грошовими коштами, розміщеними на депозитному рахунку, у разі накладення арешту на такі кошти, є необґрунтованими, оскільки Верховний Суду у постановах від 27 серпня 2019 року у справі № 520/9858/18, від 15 листопада 2019 року у справі № 910/101/19 зробив висновок про те, що арешт коштів на рахунку передбачає блокування видаткових операцій за рахунком клієнта, що у свою чергу виключає проведення банком будь-яких видаткових операцій за цим рахунком.

110. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

111. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

112. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

113. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

114. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

115. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров 

В. В. Пророк