КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/22831/25 Головуючий 1-ї інстанції: Воронкін О.А.
Провадження №33/824/1519/2026 Доповідач: Яковлева В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретарем судового засідання - Родіоновою К.Є., за участю: прокурора - Шкурпело Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 - адвоката Кучерявого Валентина Олександровича на постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В
Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України та накладено адміністративне стягнення в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят п`ять) грн.00 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. 
Не погоджуючись з постановою суду, захисник - адвокат Кучерявий В.О. подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року у справі №760/22831/25, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - скасувати та прийняти нову постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, захисник зазначає про те, що оскаржувану постанову не можна вважати повністю законною та обґрунтованою з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права при її винесені, у зв`язку з чим вона оскаржується в апеляційному порядку. 
Крім того, захисник зазначає, що під час розгляду справи, в порушенні приписів ст.280 КУпАП, судом були неповно дослідженні обставини справи, що призвело до передчасного висновку щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП. Також, судом було неповно досліджено обставини справи, не надано належної оцінки доводам ОСОБА_1 , не враховано обставини, які пом`якшують її відповідальність, не враховано факт відсутності майнової шкоди.
Разом з тим, з наявної в матеріалах справи інформації про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 за період: 31.12.2023-27.05.2025 вбачається, що зазначений період часу було подано сім декларацій від 30.01.2024 (подано о 19:04); від 30.01.2024 (подано о 19:10); від 31.01.2024 (подано о 20:16); від 31.01.2024 (подано о 20:22); від 31.01.2024 (подано о 20:25); від 31.01.2024 (подано о 20:27); від 25.05.2025 (подано о 18:53).
Проте судом, була проаналізована лише остання декларація від 25.05.2025, а декларації подані до 01.04.2024 були проігноровані судом, незважаючи на те, що сторона захисту наполягала на тому, що ОСОБА_1 подала відповідну декларацію до 01.04.2024. 
Крім того, апелянт вказує, що в судовому засіданні, яке відбулось 24.11.2025 ОСОБА_1 надала суду пояснення, про те що вона була переконана в тому, що здійснила всі необхідні дії для подання відповідної декларації і зазначила всю необхідну інформацію в ній, і не мала на меті ухилятись від подання декларації. 
Про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік з відміткою про припинення виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 було повідомлено по телефону в 2025 році, після чого відразу повторно її подала, не маючи на меті приховувати будь яку інформацію щодо свого майнового стану або ухилитись від виконання такого обов`язку.
Разом з цим, в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначила, що причиною такого неподання могла бути помилка при формуванні декларації, а саме не було обрано позначку щодо припинення своїх функцій як державного службовця. Також несвоєчасність подання декларації могла бути обумовлена тим, що в січні 2024 року виникли проблеми технічного характеру, тому декларація фізично не була відправлена. 
Також, в апеляційній скарзі вказано, що 01.03.2022 ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я начальника відділу аеропідтримки Департаменту патрульної поліції, командиру зведеного загону Департаменту патрульної поліції щодо прийняття до загону, який приймає безпосередньо участь у виконанні завдань на території Києва та Київської області, пов`язаних із захистом суверенітету та територіальної цілісності України, а з 02.03.2022 року вона почала приймати участь в заходах, необхідних для силової підтримки Сил безпеки та оборони України. 
Апелянт, звертає увагу, що ОСОБА_1 є оператором безпілотних літальних апаратів та брала безпосередню участь у виконанні бойових завдань і здійсненні аеророзвідки під час бойових дій на території Київської області, зокрема в районах Ірпеня, Гостомеля, Мощуна та Горенки.
Окрім безпосередньої участі у бойових вильотах, ОСОБА_1 займалася організацією аналітичного напрямку підрозділу, здійснювала підготовку екіпажів до бойових вильотів, проводила заходи з координації взаємодії всередині підрозділу, а також забезпечувала зведення та узагальнення аналітичних даних, необхідних для ефективного виконання бойових завдань.
Також, У квітні 2022 року ОСОБА_1 ініціювала створення та брала участь в організації першої в Україні школи операторів БПЛА для офіцерів патрульної поліції. В межах цієї діяльності вона розробляла методику та програму навчання, здійснювала підбір інструкторського складу, брала участь у практичних відпрацюваннях на полігоні та у тестуванні.
Апеляційна скарга наголошує, що при вирішенні питання про вид адміністративного стягнення необхідно враховувати характер і ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особу правопорушниці, її попередню поведінку та майновий стан.
Зазначається, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася. Доказів наявності обставин, що обтяжують відповідальність, матеріали справи не містять. Майнова шкода відсутня. З урахуванням її майнового стану застосування штрафу є надмірним покаранням.
На думку апелянта, за наведених обставин існують об`єктивні підстави для висновку про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення та можливість застосування положень статті 22 КУпАП, відповідно до якої суд може звільнити особу від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.
У скарзі також зазначається, що застосування штрафу не відповідатиме принципам законності та справедливості, визначеним статтею 7 КУпАП, та становитиме надмірний тягар для особи.
Водночас застосування усного зауваження, на переконання апелянта, матиме достатній профілактичний вплив, забезпечить запобігання можливим правопорушенням у майбутньому, засвідчить невідворотність реагування на кожне правопорушення, однак не буде надмірним покаранням.
З огляду на викладене, в апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції та застосування до ОСОБА_1 положень статті 22 КУпАП із звільненням її від адміністративної відповідальності та обмеженням усним зауваженням.
Заслухавши пояснення прокурора, який вважав постанову законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , припинивши з 15.05.2023 діяльність на посаді інспектора відділу упровадження систем автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, маючи спеціальне звання «рядовий поліції» та будучи суб`єктом декларування відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII«Про запобігання корупції» (далі - Закон), суб`єктом згідно Примітки до ст. 172-6 КУпАП, як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порушення, абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону, несвоєчасно, без поважних причин подала 25.05.2025 о 18 годині 53 хвилини шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1ст. 172-6 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані. 
Висновок суду щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення №203 від 12.08.2025 (а.с.1-8);даними декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями «при звільненні» (а.с.54-58); повідомленням про факт неподання або несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (12-14); даними послідовності дій користувача  ОСОБА_1 (33-39); даними витягу з наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 604 о/с від 11.03.2022 про призначення на посаду ОСОБА_1 (а.с. 16); даними витягу з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Національної поліції України № 551 о/с від 09.05.2023 про звільнення  ОСОБА_1 (а.с.17);данимирозписки ОСОБА_1  про доведення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» та Присягою працівника Національної поліції України (а.с.19);рекомендаціями, пам`яткою та попередженнями за підписом ОСОБА_1  про ознайомленням з вимогами ЗУ «Про запобігання корупції» (21-29);
Отже, в діях ОСОБА_1 є об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, з огляду на таке.
Передусім, посилання на неповне дослідження судом обставин справи є безпідставними. Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дослідив усі наявні докази у їх сукупності, зокрема ті, що безпосередньо підтверджують факт несвоєчасного подання декларації, а саме декларацію, подану 25.05.2025, а також інформацію з Єдиного державного реєстру декларацій щодо дій користувача. Саме ця декларація є юридично значимою для встановлення складу адміністративного правопорушення, оскільки подана як декларація «після звільнення», що прямо передбачена вимогами ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».
Посилання апелянта на подання ОСОБА_1 інших декларацій у січні 2024 року не спростовують встановленого порушення, оскільки такі декларації не є декларацією особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави. Відповідно до вимог закону, обов`язок подати саме декларацію «при звільненні» виникає окремо та підлягає виконанню у встановлений строк, незалежно від подання інших типів декларацій. Відтак їх подання не звільняє особу від обов`язку своєчасно подати відповідну декларацію та не виключає складу правопорушення.
Доводи про технічні помилки чи збої при поданні декларації є голослівними та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження звернень до технічної підтримки, фіксації збоїв у роботі реєстру чи інших обставин, які б об`єктивно унеможливлювали подання декларації у визначений законом строк. Самі по собі пояснення особи не можуть визнаватися поважною причиною несвоєчасного подання декларації.
Непереконливими є і посилання захисника на відсутність умислу в діях ОСОБА_1 . Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає за сам факт несвоєчасного подання декларації без поважних причин і не ставиться у залежність від наявності чи відсутності умислу на ухилення від її подання. Таким чином, суб`єктивне переконання особи про належне виконання обов`язку не виключає її відповідальності.
Аргументи щодо того, що особа діяла без наміру приховати відомості або одразу подала декларацію після повідомлення, також не впливають на правильність висновків суду, оскільки правопорушення вважається закінченим у момент пропуску встановленого строку подання декларації.
Посилання на участь ОСОБА_1 у виконанні завдань із забезпечення оборони держави, її професійні якості та позитивні характеристики, хоча й можуть враховуватись при визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, однак не спростовують факту вчинення правопорушення та не свідчать про його малозначність.
Крім того, підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП не вбачається. Несвоєчасне подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави, посягає на встановлений порядок фінансового контролю та є правопорушенням у сфері запобігання корупції, що виключає можливість визнання його малозначним лише з огляду на відсутність майнової шкоди чи притягнення особи до відповідальності вперше.
Також безпідставними є твердження про надмірність застосованого стягнення, оскільки воно призначене в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП із урахуванням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П ОС ТА Н О ВИ В

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Кучерявого Валентина Олександрович- залишити без задоволення.
Постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1  - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева