Справа №442/1458/26 
Провадження №2/442/977/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі:
головуючої - судді Курус Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ладанівська Наталія Іванівна, до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,
з участю секретаря судового засідання - Верхоляка А.І.,
позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Ладанівської Н.І.,
відповідача - ОСОБА_2 , 
представника третьої особи - Миргород В.В., 
в с т а н о в и в :
24.02.2026 позивач, від імені якої діє адвоката Ладанівська Н.І., звернулась до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову посилається на те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 09.07.2015. Після розірвання шлюбу їх спільний син ОСОБА_4 залишився проживати разом з матір`ю, з якою проживає і до тепер за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач на зв`язок з дитиною не виходить, не проявляє інтерес до життя своєї дитини, не турбується про стан здоров`я, виховання та розвиток дитини. При цьому, відповідач не позбавлений інформації про місця перебування їхнього сина і позивач ніколи не створювала перешкод у спілкуванні дитини з батьком.
Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львові від 20.04.2017 ухвалено стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 850 грн. щомісячно, починаючи з 30.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, відповідач аліменти дитині не сплачує, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах ВП №54439928 від 26.01.2026/В15, заборгованість становить 134 192,23 грн.
Наголошує на тому, що з 2014 року відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений, крім цього, відповідач неодноразово проходив лікування у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».
На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав спрямоване на захист прав та інтересів дитини та має законну мету і втручання в права відповідача, є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав, а тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина. Судові витрати просить покласти на відповідача.
25.02.2026 суддею отримано відповідь №2380195 щодо реєстрації місця проживання відповідача,/а.с.90/.
Ухвалою від 26.02.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви,/а.с.91-92/.
04.03.2026 позивачем усунуто недоліки позовної заяви,/а.с.94-100/.
04.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. /а.с.47/.
Ухвалою від 19.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.06.2026.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та доповнили, що з починаючи з 2015 року, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина. Він не бере участі у його вихованні, не цікавиться умовами проживання, навчанням, розвитком та станом здоров`я дитини. Відповідач не проявляє жодної ініціативи у підтриманні морального чи емоційного зв`язку з дитиною, не приділяє належної уваги його потребам. Матеріальної допомоги відповідач також не надає. Аліменти не сплачує. Звертає увагу, що і під час перебування у шлюбі з позивачем, останній застосовував щодо неї насильство, вона змушена була переховуватись. Крім цього, відповідач періодично пропадав не тривалий час. Звертає увагу, що відповідач за весь час лише один раз перебав сину іграшки, які, як виявилось, він викрав з магазину, про що вона згодом дізналась з реєстру судових рішень. Крім цього, відповідач постійно їй погрожує по телефону, проявляє агресію. Вказане також підтвердила і представник позивача. Просить позов задоволити.
Відповідач 11.06.2026 зявився у судове засідання. Під час заслуховування встанвого слова позивачки та її представника, почав агресивно себе поводити , проявляти неповагу до суду та учасників справи, нецензурно лаятись в сторони позивачки, обзивати її та її представника, що слугувало підставою для виклику судової охорони в залу суду. Проте, це лише на тривалий час зупинило відповідача, який продовжив лаятись, заявив про наявність у нього сумніві щодо його батьківства і покинув залу суду, що відображено в протоколі судового засідання. 
За таких обставин суд продовжив розгляд справи у відсутності відповідача. 
Представник третьої особи позовні вимоги підтримав та пояснив, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина було предметом розгляду органу опіки. Зазначив, що на засідання комісії відповідач не зявився, в телефонній розмові з секретарем комісії вказав, щоб комісія приїжджала до нього, він нікуди не поїде. За інформацією сектору-служби у справах дітей Східницької територіальної громади, при здійсненні візиту за місцем проживання відповідача, до помешкання дверей не відчинили. Зі слів сусідів ОСОБА_2 , за місцем реєстрації його не бачили декілька тижнів, місце перебування його не відоме. Повідомляють, що ОСОБА_2 вживає алкогольні напої, поводить себе агресивно щодо оточуючих. Неодноразово був затриманий працівниками поліції та притягався до відповідальності. Намагання зв`язатись з ним по телефону. Результатів не дало, телефон вимкнутий. Крім цього, комісією в присутності психолога було опитано малолітнього ОСОБА_5 , який повідомив, що батька не пам`ятає, що він з ним не бачився майже від народження, що живе з матір`ю та вітчимом, який його любить і з яким проводить свій час. 
Суд, опитавши учасників справи, заслухавши пояснення малолітнього ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.11.2012, /а.с.39/.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09.07.2015 у справі №466/3972/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - розірвано,/а.с.82/.
28.08.2025 позивач уклала шлюб із ОСОБА_7 та змінила прізвище із ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 ,/а.с.85/.
Відповідно до акту комісії, в складі дільниці ЛКП «Балатон-409», сусіди засвідчили, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 проживають без реєстрації за адресою - АДРЕСА_1 ,/а.с.61/.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Статтею 164 ЦК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина. З 2015 року не бере участі у їх вихованні, не цікавиться сином, не турбується про стан здоров`я, не бере участь у шкільному житті дитини, матеріально не допомагає.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , учня 7-Б класу ліцею №57 ім. Короля Данила Львівської міської ради, наданої класним керівником ОСОБА_10 та директором ліцею Поліщак О., ОСОБА_4 навчається в ліцеї з першого класу, зарекомендував себе як старанний, відповідальний та дисциплінований учень, має високу мотивацію до навчання, бере активну участь у житті класу та школи, вихованням ОСОБА_4 займається лише мати, батько участі у шкільному житті дитини не бере, взаємодію з ліцеєм не здійснює,/а.с.60/.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львові від 20.04.2017 вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі по 850,00 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 30.11.2026 і до досягнення дитиною повноліття,/а.с.29-30/. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львові від 20.04.2017, видано виконавчий лист, що наявний у матеріалах справи,/а.с.62/.
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження №54439928, ОСОБА_2 не здійснює матеріального забезпечення сина, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим заборгованість відповідача із сплати аліментів станом на 31.12.2025 становить 134192,33 грн.,/а.с.71-73/.
Позивачка ОСОБА_1 порушила питання позбавлення батьківських прав для захисту інтересів дитини - малолітнього ОСОБА_3 , вказує, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, матеріально дитину не утримує. Крім цього, вона боїться за життя і здоров`я сина, оскільки відповідач зловживає наркотичними засобами, притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення корисливих злочинів та злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, проходив лікування у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».
Зокрема, доводи позивача підтверджуються матеріалами справи, які наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/ і стосуються саме особи відповідача - ОСОБА_2 : вироком Франківського районного суду м. Львова від 09.02.2017 у справі №465/227/17, згідно якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 у справі №466/3101/17, згідно якої до ОСОБА_2 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.05.2019 у справі №463/270/17, згідно якої до ОСОБА_2 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 13.12.2022 та 22.04.2024, згідно яких було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу хворому ОСОБА_2 ,/а.с.41-59/.
Крім цього, підтверджені матеріалами справи і доводи позивачки про застосування відповідачем щодо неї фізичного насильства, а.с. 66-68. 
Ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, на переконання суду, полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку його природних здібностей та готування їх до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Суд з належною увагою ставиться до наданих в судовому засіданні пояснень малолітнього ОСОБА_3 , який підтвердив, що проживає з мамою, батько не підтримує жодних відносин з ним, ніколи не телефонує, матеріально не забезпечує. Проти позбавлення батька батьківських прав не заперечує.
Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і безумовним втручанням у права, які передбачені ч. 1 ст. 8 Конвенції. Тому обставини цієї справи належить проаналізувати через призму умов ч. 2 цієї статті.
Для цього суд вважає необхідним звернутись до прецедентної практики ЄСПЛ як джерела права (п. 4 ст. 10 ЦПК України).
У справі «Хант проти України» (Заява N 31111/04) під час розгляду питань позбавлення батьківських прав у п. 50 Рішення Суд зазначив, що «…втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей…»
Щодо «необхідності у демократичному суспільстві», суд вважає, що ця необхідність має бути пов`язана з діями батька, під час вирішення питань позбавлення його батьківських прав і прийняття рішень із цього приводу компетентними органами (органи опіки та піклування, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, суд).
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської області від 13.05.2026 №260001-вих-67873, даний орган вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений висновок, крім врахування умов проживання та виховання дитини, мотивований, зокрема думкою дитини, який пояснював, що проживає з матір`ю і вітчимом, з яким має хороші стосунки. Біологічного батька не пам`ятає. За інформацією сектору-служби у справах дітей Східницької територіальної громади, при здійсненні візиту за місцем проживання батька дитини, до помешкання дверей не відчинили. Зі слів сусідів ОСОБА_2 , за місцем реєстрації його не бачили декілька тижнів, місце перебування його не відоме. Повідомляють, що ОСОБА_2 вживає алкогольні напої, поводить себе агресивно щодо оточуючих. Неодноразово був затриманий працівниками поліції та притягався до відповідальності. Намагання зв`язатись з ним по телефону. Результатів не дало, телефон вимкнутий. 
Під час проведення підготовчого судового засідання 24.03.2026 та 30.04.2026, відповідач проти позову заперечив, причин заперечення щодо позову не зазначав. В судовому засіданні відповідач, після нецензурної лайки і агресивної поведінки, під час вступного слова позивача, вказав, що у нього є сумніви щодо свого батьківства і покинув зал судового засідання. Відзиву не позовну заяву не подавав. 
Слід зазначити, що ст. 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття.
Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни.
Отже, судом встановлено, що відповідач від виконання своїх обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , щодо його утримання та виховання без поважних причин ухиляється, не бере участі у його вихованні, розвитку та навчанні, не цікавиться станом здоров`я і життям дитини, не надає матеріальної допомоги та не підтримує з ним жодного контакту, агресивно себе поводить, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, проходив примусове лікування. Така поведінка свідчить про повне самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських функцій.
При цьому, навіть в судовому засіданні, відповідач не міг контролювати своєї процесуальної поведінки, був агресивним. 
За таких обставин суд вважає, що такі дії відповідача є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дитини. Таке ставлення батька об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дитини, якому потрібно постійно відчувати на собі батьківську любов, піклування, увагу та турботу.
Вищенаведене дає суду підстави для задоволення позову, так як відмова батька від виховання дитини є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути 1064,96 грн. понесених судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Разом з тим, у своїй позовній заяві позивач зазначала, що очікує у зв`язку з розглядом справи понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. В той же час, доказів понесення таких витрат позивачем не надано та не вказано про неможливість їх подання чи подання їх протягом піяти днів з дня ухвалення судового рішення, а відтак, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 81, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, - 
у х в а л и в:
Позов задоволити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1064,96 грн. понесених судових витрат. 
В решті позову - відмовити. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11 червня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 .
Третя особа : Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради - ЄДРПОУ 04056115, місцезнаходження - вул. Липинського, 11 м. Львів.
Головуюча - суддя Курус Р.І.