ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/324/26 
Провадження № 2/131/217/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2026 р. м. Іллінці 
Іллінецький районний суд Вінницької області 
в складі:
головуючого судді Марчук В.І.
за участю секретаря судового засідання Яременко Г.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
05 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (надалі – ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»/позивач) звернулося до Іллінецького районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 (надалі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором №200404999, укладеним 11 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (надалі – ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»/Банк) та ОСОБА_1 , в розмірі 34582,01грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 11.12.2015 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладено угоду №200404999 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору, (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти з встановленим строком користування з 11.12.2015 р. (видана кредитна картка), а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. 
23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору. 
Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. 
Станом на 04.03.2026 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 26427,08 грн., з яких: 9147,30 грн. – заборгованість за кредитом; 17279,78 грн. – заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та зафіксована у додатку до договору – реєстрі кредитних договорів.
Господарські операції на підставі договору № 200404999 від 11.12.2015 року в тому числі розрахунок заборгованості проводились ПАТ «БНК МИХЙІСЬКИЙ», відповідно до вимог НБУ та умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, як визначено чинним законодавством України (ст. 534 ЦК України).
Оскільки 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладання такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. 
Надані виписки з особових рахунків сформовані ФГВФО на підставі норм чинного законодавства.
Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «Діджи Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.
Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
З врахуванням ст.625 ЦПК України заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200404999 від 11.12.2015 року - 26427,08 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних – 2376,27 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 5778,66 грн., разом заборгованість становить - 34582,01 грн. 
Крім того, вказано, що приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.03.2026 9 спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор».
Постановою від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. 
Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. 
Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. 
Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» не набуло право власності на права вимоги за договором факторингу №1905, а тому не виникло право розпоряджатися таким майном, у тому числі, відчужувати його іншим особам.
Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».
Окрім того, визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. 
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийомупередачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. 
Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс» Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс» (копії документів додаються). 
Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). 
Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав Позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, Позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів (надсилання претензії, копія якої долучена до позовної заяви), звернення до суду із позовною заявою.
Окрім того звернув увагу на продовження строків через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) та введення воєнного стану на території України.
У зв`язку з даними обставинами ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" просить поновити строк позовної давності для подання позову, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 200404999 від 11.12.2015 року у загальному розмірі 34582,01 грн., яка складається з: суми заборгованості - 26427,08 грн., суми інфляційних втрат - 5778,66 грн., суми 3% річних - 2376,27 грн. та понесені судові витрати.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 березня 2026 року позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Копія позовної заяви з доданими до неї матеріалами направлені відповідачу стороною позивача.
Не погоджуючись із позовними вимогами ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідачкою ОСОБА_1 30.03.2026 року через систему «Електронний суд» подано відзив, згідно якого,остання вважає позовні вимоги ТОВ`ДІДЖИ ФІНАНС» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в задоволенні позовних вимог.
Крім того, 24 квітня 2026 року представником відповідача Андрущаком С.В. через систему «Електронний суд» подані додаткові пояснення у справі, згідно яких останній вказує, що в якості доказів Позивачем надано суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» електронні копії таких документів: заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404999 (електронна копія письмового доказу, додаток 2 до позову); довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 11.12.2015 (електронна копія письмового доказу, додаток 2 до позову); виписок від 09.12.2025 за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 по особовим рахункам (електронна копія письмового доказу, додаток 4 до позову); договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 №7_БМ із додатками (електронна копія електронного доказу, додаток 10 до позову); витягу без дати та номеру з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 (електронна копія електронного доказу, додаток 5 до позову). 
Відповідач звертає увагу суду, що докази (додатки до позову) були подані Позивачем у електронних копіях відповідних письмових та електронних доказів, оскільки ці документи не були створені в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», а лише завантажені Позивачем до підсистеми після їх оцифрування (сканування) або створення в комп`ютерно-програмних засобах Позивача. Вказує, що слід врахувати, що відповідно до другого речення ч.3 ст.95 ЦПК України: «Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом».
Вважає, що жодним доказом, що наданий позивачем разом із позовною заявою, не доведено: укладення кредитного правочину від 11.12.2015 №200404999 між Відповідачкою та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»; надання (перерахування) ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» Відповідачу коштів у кредит за Кредитним договором від 11.12.2015 №200404999; відступлення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» права вимоги до Відповідача на користь Позивача за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 №7_БМ, а також, наявність будь-якої заборгованості Відповідачки перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
На думку сторони відповідача, усі твердження Позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях Позивача, та не доведені документально. 
Надані позивачем із позовом електронні (скановані) копії письмових доказів не можуть бути достовірними доказами укладення кредитного договору 11.12.2015 №200404999, тому з огляду на викладене, зважаючи на сумнівність поданих електронних копій, Відповідач клопоче про виключення даних електронних копій із числа доказів та про розгляд справи за наявними в ній іншими доказами. 
Зі сторони ПАТ «Банк Михайлівський» (первісного кредитора) заява №200404999 від 11.12.2015 підписана особою, право підпису якої та повноваження встановити неможливо, оскільки позивачем не надано відповідну довіреність ПАТ «Банк Михайлівський», якою банк уповноважує цю особу укладати від його імені кредитні правочини та/або вчиняти інші дії. 
Щодо недоведеності Позивачем дотримання процедури укладення Кредитного правочину від 11.12.2015 №200404999 представник зазначає, що за твердженням Позивача та відповідно до змісту доказів кредитний правочин від 11.12.2015 №200404999 був укладений за правилами статей 641-642 ЦК України, тобто у формі пропозиції (оферти) укласти договір та прийняття (акцепта) такої пропозиції, однак як вбачається із тексту Заяви від 11.12.2015 №200404999, таку пропозицію (оферту) здійснив Відповідач до кредитора – ПАТ «Банк Михайлівський». 
Ч.1 ст.640 ЦК України, передбачено, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно із ч.1 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. ч.2 даної статті, передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Отже, законодавець передбачає лише 2 умови прийняття (акцепту) пропозиції, і як наслідок – укладення правочину: повна та безумовна відповідь особи, якій адресована пропозиція (ПАТ «Банк Михайлівський»); дія особи, яка одержала пропозицію, на виконання такої пропозиції (надання ПАТ «Банк Михайлівський» коштів у кредит). 
Однак, Позивач у позові та додатках до нього не пояснює, яким чином ПАТ «Банк Михайлівський» прийняло (акцептувало) пропозицію (оферту) Відповідача укласти кредитний договір від 11.12.2015 №200404999. Також відсутні докази такого прийняття (акцепта) зі сторони ПАТ «Банк Михайлівський».
Позивачем не надано докази надання (перерахування) ПАТ «Банк Михайлівський» відповідачу коштів на виконання заяви (оферти) №200404999 від 11.12.2015; будь-якої відповіді ПАТ «Банк Михайлівський» про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). 
Твердження позивача, що кредитний договір №200404999 від 11.12.2015 був укладений та є чинним, не відповідає дійсності. 
Позивачем не надано жодного доказу щодо отримання відповідачем коштів у кредит на виконання кредитного договору. Разом із позовом позивачем надано додаток 4, щ містить виписки від 09.12.2025 за період з 23.05.2016 до 27.07.2020 за рядом особових рахунків. Обсяг даного додатку становить 636 сторінок. При цьому позивач не надає пояснень, яке відношення дані особові рахунки мають до кредитного договору №200404999 від 11.12.2015, в тому числі, але не виключно, які кошти на них обліковуються; як на підставі цих рахунків та виписок можна встановити розмір заборгованості за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015. 
Більше того, відповідно до Розділу 2 «Кредитний договір» Заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404999 (додаток 2 до позову) позичальнику (Відповідачу) в ПАТ «Банк Михайлівський» було відкрито рахунок НОМЕР_1 . Виписку із цього рахунку Позивачем не надано. Інші рахунки не вказані. 
Окрім цього, Позивач не надає пояснень, чому Кредитний договір №200404999 було нібито «укладено» 11.12.2015, а виписки надані за період лише після 23.05.2016. Як наслідок, неможливо встановити «початкову точку» боргу. Без даних за перші місяці неможливо підтвердити, яка саме сума була фактично отримана Позичальником, чи здійснювалися платежі в цей період і як вони розподілялися (тіло/відсотки). Це порушує принцип прозорості розрахунку заборгованості. 
Повторно наголошено, що наданий Позивачем додаток 4, а саме виписки на 636-ти сторінках не містять відомостей щодо рахунку НОМЕР_1 , який вказано у Кредитному договорі. Водночас згідно з умовами Кредитного договору від 11.12.2015 №200404999 (додаток 2), для обслуговування кредиту було відкрито саме рахунок № НОМЕР_1 . Надані виписки (додаток 4) стосуються інших рахунків (наприклад, №24505035265015, №22078526501502 тощо). 
Позивач не довів, що операції за вказаними у виписках рахунками мають пряме відношення до виконання саме цього Кредитного договору. Відсутність виписки за основним рахунком, вказаним у договорі, унеможливлює перевірку факту видачі кредиту та правомірності нарахування заборгованості. 
Позивач не надає жодних доказів формування вказаних виписок саме Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Виписки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про організацію операційної діяльності в банках України. Виписки на 636 сторінках є фактично «технічними роздруківками» без: підпису відповідальної особи (працівника банку або ФГВФО); печатки установи; посади та прізвища особи, яка сформувала документ. 
Позивач стверджує, що виписки сформовані ФГВФО, проте в матеріалах справи відсутні супровідні листи, запити або акти приймання-передачі документів від Фонду до ТОВ «Діджи Фінанс». 
Відповідно до статей 77-78 ЦПК України, докази, одержані з порушенням закону або які не містять необхідних реквізитів, не можуть братися судом до уваги. Такі виписки є «внутрішніми документами», а не первинними бухгалтерськими документами. 
Представник відповідача звертає увагу суду, що надані позивачем виписки є абсолютно непрозорими та створюють так званий «процесуальний шум», обсяг виписок (понад 600 сторінок) при відсутності чіткого розрахунку по кожному рахунку створює перешкоди для суду та Відповідача у дослідженні доказів. Позивач не надав пояснень щодо призначення кожного з технічних рахунків, вказаних у 636 сторінках. Велика кількість внутрішньобанківських проводок (перекази між рахунками) без опису операцій не дозволяє ідентифікувати реальний рух коштів. Це дає підстави стверджувати, що Позивач намагається приховати відсутність правових підстав нарахування суми позову за рахунок надмірного обсягу нерелевантної інформації. 
Враховуючи викладене, дані виписки слід вважати неналежними (оскільки не стосуються рахунку, вказаного в договорі) та недопустимими (бо не оформлені належним чином). Без надання виписки по рахунку № НОМЕР_1 за весь період (з 11.12.2015) позовні вимоги є недоведеними, а розмір заборгованості – документально не підтвердженим. 
Відповідно до тексту позовної заяви (цитата): «Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти з встановленим строком користування з 11.12.2015 р. (видана кредитна картка), а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.» 
Отже, на думку Позивача, засобом надання та отримання коштів у кредит була кредитна картка. Водночас Позивачем не надано жодного доказу отримання Відповідачем банківської платіжної картки, яка була емітована ПАТ «Банк Михайлівський» на ім`я Відповідача. 
Зокрема, Позивач не зазначає: номер такої картки; платіжну систему картки (Visa, Mastercard або ін.); номер банківського рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський», до якого картка була прив`язана (обслуговувала); ПІБ тримача картки; дату отримання картки; строк її дії, що в свою чергу доводить, що Позивачем не надано достовірних, належних та достатніх доказів передання коштів Відповідачу на виконання оспорюваного Кредитного договору. 
В позовній заяві Позивач зазначає, що станом на 04.03.2026 р. загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 26427,08 грн., з яких: 9147,30 грн. – заборгованість за кредитом; 17279,78 грн. – заборгованість за відсотками. У позові Позивач вказує, що заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору – реєстрі кредитних договорів.
Водночас Позивачем взагалі не надано ніякого розрахунку тіла кредиту та нарахованих процентів. Зокрема, але не виключно, Позивач не зазначає: періоди нарахувань відсотків на тіло кредиту; розміри тіла кредиту у такі періоди; розмір нарахованих відсотків у такі періоди; сплату Відповідачем за кредитом (тілом та відсотками) у ці періоди; підсумкову математичну суму боргу. 
А тому, на думку представника відповідача, Позивач штучно створює загальну «непрозорість» обчислень реальної суми боргу та відповідних юридичних наслідків. Позивач фактично перетворює розмір боргу на інструмент маніпуляції. 
Це, в свою чергу, покладає на суд та сторону захисту надмірний тягар з розшифровки алгоритмів нарахування, які не були чітко обумовлені в самому Договорі кредиту. Це прямо суперечить принципу «процесуальної добросовісності» та обов`язку кредитора надати зрозумілий і однозначний розрахунок вимог. 
Таким чином Позивачем не надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази заборгованості Відповідача в розмірі 26 427,08 грн. за кредитним договором від 11.12.2015 №200404999. 
В позовній заяві Позивач вказує, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 200404999 від 11.12.2015 року - 26427,08 грн. сума збитків з урахуванням 3% річних – 2376,27 грн. сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 5778,66 грн. Разом заборгованість становить - 34582,01 грн. 
Водночас, за своєю природою збитки (нарахування) у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є похідними вимогами (зобов`язаннями) від основної суми боргу, а саме залишку тіла кредиту та нарахованих відсотків. 
Таким чином, їх стягнення можливе лише за умови, якщо Позивачем доведено дійсність зобов`язання за основною сумою боргу. Однак, як було вказано вище, таке доведення ґрунтується на неналежних та сумнівних доказах Позивача, отже, такі похідні вимоги не підлягають задоволенню судом. 
Вказуючи на відсутність доказів відступлення права вимоги на користь позивача, представник зазначає, що Відповідач не ставить під сумнів факт укладення між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» договору про відступлення прав від 20.07.2020 №7_БМ. Однак позивачем не доведено, що в процедурі цесії було відступлено право вимоги до відповідача на користь позивача. Жодних повідомлень про відступлення права грошової вимоги відповідач не отримував від позивача та/або ПАТ «Банк Михайлівський». Також позивачем не надано доказів, що таке повідомлення було надіслане відповідачу. 
Єдиний доказ відступлення, що Позивач надає разом із позовом, це додаток 5 – файл «витяг.pdf», а сам документ не містить назву та дату складання. Тому у Відповідача є обґрунтовані сумніви щодо його належності, достовірності та достатності. 
Так, вказаний документ є саме витягом із загального реєстру боржників. Водночас Позивач не вказує навіть порядковий номер запису (рядку) в загальному Реєстрі боржників. 
Окрім того, витяг містить лише печатку ТОВ «Діджи Фінанс» та підписи директора Романенко М.Е. Отже, вказаний Витяг виготовлений самим Позивачем, і на ньому відсутні будь-які підписи та печатки ПАТ «Банк Михайлівський». 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі №911/3185/20). 

Отже, Позивачем не надано суду достовірні докази відступлення права вимоги до Відповідача та дійсності такої вимоги. 
Вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Справа не є складною для представника позивача, оскільки, як вбачається із реєстру судових рішень, для представника позивача ця справа є типовою. 
Отже, на думку представника відповідача позивачем не доведено належними, достовірними, необхідними і достатніми доказами наявність правовідносин та укладення оспорюваного кредитного правочину, отримання відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору, відступлення права вимоги на користь Позивача та наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник позивача, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав. Крім того, в позовній заяві заявлено клопотання розглядати справу за відсутності сторони позивача. Не заперечив відносно ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. В поданій до суду заяві представник відповідачки просив розгляд справи проводити у відсутності сторони відповідача. 
У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести розгляд справи 29.05.2026 року за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом установлено, що 11.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200404999, за умовами якого: назва продукту – кредит готівкою новорічний, рахунок клієнта – 29094526501501, сума кредиту – 12243,65грн., строк кредиту - 731 днів, з 11.12.2015 до 11.12.2017, розмір процентної ставки за кредитом - 0,0001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,49% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії, комісія за видачу кредиту – 1,5грн., сукупна вартість кредиту – 127,87% річних, що підтверджується копією такого договору.
На підтвердження погодження умов кредитного договору №200404999 від 11.12.2015 до позову долучено підписані власноручним підписом ОСОБА_1 копію заяви №200404999 від 11.12.2015, копію заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів, копію довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 11.12.2015, копію анкети №2073043 від 11.12.2015, копію графіку платежів до кредитного договору №200404999 від 11.12.2015, копію договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» №NSK 200404999, копію договору добровільного страхування «Персональний медичний помічник» РМР 200404999/450від 11.12.2015 та копію договору добровільного страхування життя та здоров`я позичальника ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (нещасний випадок) від 11.12.2015р.
Відповідно до копії заяви №200404999 від 11.12.2015, ОСОБА_1 пропонує (робить оферту) ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» укласти з нею договори та на наступних умовах: Оферта 1 (про укладення кредитного договору) - на умовах викладених у цій Заяві та Умова надання та обслуговування кредитів ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», зазначених в Розділі 2 ОП Заяви, укласти з нею кредитний договір, в рамках якого відкрити рахунок (валюта рахунку – гривня), що буде використовуватися виключно в рамках кредитного договору,номер рахунку зазначений в графі «Рахунок клієнта» Розділу 2 ОП Заяви (рахунок клієнта – 29094526501501), надати кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума кредиту); Оферта 2 (про укладення Договору про надання та використання платіжної картки) – на умовах, викладених у цій Заяві,в Умовах надання і обслуговування платіжних карток банку, зазначених в Розділі 4 «Інформація про картку» ОП Заяви, та в Тарифах по картках банку просить укласти з нею Договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого випустити на її ім`я платіжну картку, найменування якої вказано в графі «Тип картки» Розділу 4 «Інформація про картку» ОП Заяви (тип картки - Visa/MasterCard). Своїм підписом під даною Заявою ОСОБА_1 розуміла, підтвердила та погодилася з тим, що прийняттям Банком Оферти1 будуть дії Банку по відкриттю рахунку та зарахуванню на нього кредиту, здійснені протягом 30 календарних днів здати цієї заяви, а прийняттям банком Оферти2 будуть дії Банку по відкриттю їй Рахунку Картки, протягом 18 місяців з дати цієї заяви, за умови належного виконання нею взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
Поряд з цим, Позивач у позові та додатках до нього не пояснює, яким чином ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» прийняло (акцептувало) пропозицію (оферту) Відповідача укласти кредитний договір від 11.12.2015 №200404999. Також відсутні докази такого прийняття (акцепта) зі сторони ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», зокрема, Позивачем не надані докази відкриття ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на виконання Заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404999 рахунку та зарахування на нього кредиту, відкриття Рахунку Картки та не надано будь-якої відповіді ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). 
На підтвердження позовних вимог до позову також долучено виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 з 23.05.2016 до 27.07.2020.
20.07.2020 між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку №1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором; новий кредитор в день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16-1 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати неустойки, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України (індекс інфляції, 3,0 % річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами тощо; розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору, права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплатило на користь ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ціну договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020, переможцем яких стало ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», у розмірі 5 307 308,39 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №25 від 09.07.2020.
У наданому позивачем витягу з реєстру, підписаному директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», вказано ім`я боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015 в сумі 26427,08грн, з яких: 9147,30грн - заборгованість за кредитом; 17279,78грн. - заборгованість за процентами.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.07.2021 (справа №910/11298/16) ухвалив:«Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 - задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасувати в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2. Визнати відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2 до зазначеного договору факторингу. Визнати недійсним договір факторингу від 20.05.2016 №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2. Визнати відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 №1 та додатках до нього», що підтверджується копією такої постанови.
Згідно з копією постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 66483131 від 29.12.2022, виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/11298/16 від 12.07.2021, виданого Господарським судом міста Києва про зобов`язання ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2, закінчено у зв`язку виконання вимог виконавчого документа приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., в повному обсязі.
Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №66491947 від 17.01.2023, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М., виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/11298/16 від 12 липня 2021 року, виданого Господарським судом міста Києва про зобов`язання ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2, закінчено відповідно до заяви стягувача за вхідним №23 від 17 січня 2023 року, в якій зазначено, що станом на 23 грудня 2022 року боржником фактично у повному обсязі виконано умови виконавчого документа.
Відповідно до частин першої-другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 (справа № 906/1174/18) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 (справа № 910/12525/20) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Встановлено, що 20.07.2020 між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги. Матеріали справи не містять доказів визнання судом договору №7_БМ від 20.07.2020 недійсним. За таких обставин діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена 
Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.07.2021 (справа №910/11298/16) застосував наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2; визнав відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2 до зазначеного договору факторингу; визнав недійсним договір факторингу від 20.05.2016 №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор»; зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2; визнав відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 №1 та додатках до нього.
Укладаючи договір про відступлення прав вимоги, сторони обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі реєстру прав вимог, який є невід`ємним додатком №1 до цього договору, у якому зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними.
У постанові Верховного Суду від 29.06.2021 (справа №753/20537/18) відображений правовий висновок, згідно з яким, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
В позовні заяві щодо реєстру кредитних договорів (відступлених) до договору відступлення прав вимоги 20.07.2020 року представником позивача вказано, що «оскільки кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року – то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea-2020-06-09-000032-b (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). Окрім того підписаний паперовий варіант реєстру кредитнх договорів. До позовної заяви надано витяг з реєстру, що пов`язано з тим, що відповідно до умов договору було відступлено право вимоги по 109 642 кредитному договору та реєстр до договору містить персональні дані фізичних осіб, надання інформації щодо яких суперечить закону України «Про інформацію»».
Позивачем як докази відступлення права вимоги у спірних правовідносинах надано: копію договіру №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020; копію платіжної інструкція №25 від 09.07.2020, яка свідчить про здійснену ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» оплату на користь ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020, переможцем яких стало ТОВ «Діджи Фінанс». Як витяг з реєстру додано до позовної заяви додаток 5 – файл «витяг.pdf», а сам документ не містить назву та дату складання, порядковий номер запису (рядку) в загальному Реєстрі боржників. 
Окрім того, витяг містить лише печатку ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та підписи директора Романенко М.Е. Вказаний Витяг виготовлений самим Позивачем, і на ньому відсутні будь-які підписи та печатки ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». 
Отже, Позивачем не надано суду достовірні докази отримання права вимоги до Відповідача та дійсності такої вимоги. 
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Установлено, що 11.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір укладено кредитний договір №200404999, за умовами якого: назва продукту – кредит готівкою новорічний, рахунок клієнта – 29094526501501, сума кредиту – 12243,65грн., строк кредиту - 731 днів, з 11.12.2015 до 11.12.2017, розмір процентної ставки за кредитом - 0,0001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,49% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії, комісія за видачу кредиту – 1,5грн., сукупна вартість кредиту – 127,87% річних, що підтверджується копією такого договору.
Сторона відповідача, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, крім іншого, вказує, що «жодним доказом, що наданий позивачем разом із позовною заявою, не доведено надання (перерахування) ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» відповідачу коштів у кредит за кредитним договором від 11.12.2015 №200404999 та наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем».
Суд погоджується із такими доводами сторони відповідача з огляду на таке.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 (справа №200/5647/18) та від 28.10.2020 (справа №760/7792/14-ц).
На підтвердження позовних вимог до позову долучено виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 з 23.05.2016 до 27.07.2020.
Надані Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» виписки сформовані з 23 травня 2016 року, а не з часу укладення договору 11 грудня 2015 року, що перешкоджає суду перевірити факт зарахування коштів у сумі, передбаченій кредитним договором №200404999 від 11.12.2015, 12243,65 грн. та чи здійснювалися платежі в цей період і як вони розподілялися (тіло/відсотки).
Крім того, до позовної заяви не долучено доказів, які б свідчили, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу ОСОБА_1 та відкриті на виконання кредитного договору №200404999 від 11.12.2015.
Відповідно до Розділу 2 «Кредитний договір» Заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404999 позичальнику в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» було відкрито рахунок НОМЕР_1 . Виписку із цього рахунку Позивачем не надано. Надані виписки (додаток 4) на 636-ти сторінках не містять відомостей щодо рахунку НОМЕР_1 , який вказано у Кредитному договорі, та стосуються інших рахунків (наприклад, №24505035265015, №22078526501502, №22099526501503 тощо). 
Позивач не довів, що операції за вказаними у виписках рахунками мають пряме відношення до виконання саме до кредитного договору. Відсутність виписки за основним рахунком, вказаним у договорі, унеможливлює перевірку факту видачі кредиту та правомірності нарахування заборгованості. 
За таких обставин надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту отримання кредитних коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015.
Водночас Позивачем не надано жодного доказу отримання Відповідачем банківської платіжної картки, яка була емітована ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на ім`я Відповідача ОСОБА_1 .
Крім того, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у позовній заяві вказує, що виписки по особовим рахункам надані ФГВФО саме за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК МИХПАЙЛІВСЬКИЙ» (23 травня 2016 року) до 27 липня 2020 року, що були сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду.
Однак, надані виписки не підписані ані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, ані взагалі будь-якою особою.
Крім того, у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого можна установити період утворення заборгованості, чи сплачувались будь-які кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, на підставі чого суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості, перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
За відсутності розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості установити розмір сплачених позичальником коштів за кредитним договором, а відтак встановити дійсний розмір заборгованості за тілом кредиту, а також, враховуючи строк дії кредитного договору, перевірити правомірність нарахування банком процентів за кредитом, зокрема, період такого нарахування.
До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 (справа №334/1746/15-ц), від 01.07.2023 (справа №199/7014/20). 
Позивач не довів належними та допустимими доказами як факту отримання відповідачем ОСОБА_1 суми кредиту, розміру відсотків, так і розміру заборгованості за кредитним договором.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Таким чином, позивач як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.
При цьому сторона позивача не скористалася своїм право на подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву та не спростувала викладених у поясненнях сторони відповідача доводів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
У частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19).
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 (справа №450/1686/17) та від 15.07.2019 (справа №235/499/17) зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Оскільки долучені до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують надання коштів відповідачу ОСОБА_1 , отримання і використання таких коштів ОСОБА_2 , утворення заборгованості та її розмір, перехід прав вимоги до відповідача від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до позивача, суд вважає позовні вимоги недоведеними.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» слід залишити без задоволення у зв`язку із недоведеністю.
Щодо застосування строків позовної давності.
У прохальній частині позовної заяви міститься вимога представника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про поновлення строку позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015. 
Відповідач ОСОБА_2 просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015.
Відповідно дост. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19)).
Оскільки в задоволенні позову ТОВ «ДІФДЖИ ФІНАНС» суд відмовляє через необгрунтованість, за наявності в матеріалах справи заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, тому суд не досліджує питання щодо позовної давності. 
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» залишені без задоволення, тому судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору та на правничу допомогу, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 267, 526, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст.ст.2,5,81,141,247,259,263-265, 274-279,352, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено 03 червня 2026 року.
Повне найменування сторін:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», місцезнаходження: 07406, Київська обл., м.Бровари, вул.Симона Петлюри, буд.21/1; код ЄДРПОУ 42649746, 
відповідач – ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області		  Валентина МАРЧУК