ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року	справа № 380/2182/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Служби безпеки України у Львівській області (далі – відповідач) із вимогами:
- визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 19.12.2025 включно грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення), одноразових додаткових видів грошового забезпечення, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) грошового забезпечення (у тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, щомісячної премії та інших доплат у відсотковому значенні) за період з 01.01.2020 по 19.12.2025 включно, одноразових додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби), компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 01.01.2024 та на 01.01.2025, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області. Наказом Голови Служби безпеки України № 1692-ОС/дск від 16.12.2025 полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за підпунктом "в" пункту 61 Положення та підпунктом "б" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я). Наказом Начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області № 731-ОС/дск від 18.12.2025 позивача виключено зі списків особового складу з 19.12.2025.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення у 2020– 2025 роках із застосуванням розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1762 гривні), а не актуального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Ухвалою від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 29.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечено. В обґрунтування заперечень вказано, що грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова № 704) та Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ № 515/ДСК від 10.04.2018. Відповідач також зазначив, що з 20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою розрахункова величина у пункті 4 Постанови № 704 зафіксована у розмірі 1762 гривні, що, на думку відповідача, не змінило фактичного рівня грошового забезпечення, а тому підстав для перерахунку немає. Просив у задоволенні позову відмовити.
Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та встановив таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області. Наказом Голови Служби безпеки України № 1692-ОС/дск від 16.12.2025 звільнений з військової служби у відставку (за станом здоров`я). Наказом начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області № 731-ОС/дск від 18.12.2025 виключений зі списків особового складу з 19.12.2025.
Листом начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області від 22.01.2026 № 62/21/Л-3/96-2026 представнику позивача надано документи, з яких вбачається, що розмір посадового окладу та оклад за військовим званням визначались позивачу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (1762 гривні), на відповідний тарифний коефіцієнт (Додатки 1 та 14 до Постанови № 704).
Сторонами не заперечується той факт, що у 2020– 2025 роках посадовий оклад, оклад за військовим званням та інші похідні види грошового забезпечення обчислювались позивачу виходячи з розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Не погодившись із виплатою грошового забезпечення у меншому розмірі, позивача звернувся із цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30.08.2017 № 704 (далі – Постанова № 704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів. Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022, визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 – 2 102 гривні; Законом "Про Державний бюджет України на 2021 рік" – 2 270 гривень; Законом "Про Державний бюджет України на 2022 рік" – 2 481 гривня; Законом "Про Державний бюджет України на 2023 рік" – 2 684 гривні; Законом "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Законом "Про Державний бюджет України на 2025 рік" – по 3 028 гривень відповідно.
Закон України від 14.11.2019 № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік", Закон України від 03.11.2022 № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Закон України від 09.11.2023 № 3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Закон України від 19.11.2024 № 4059-IX "Про Державний бюджет України на 2025 рік" не містять застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21, від 28.02.2023 у справі № 380/18850/21, від 23.05.2023 у справі № 380/22021/21, спірні відносини у яких є тотожними цьому спору, зауважив, що на момент набрання чинності Постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови № 103, тобто із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Водночас Закон України від 05.10.2000 № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначає, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом. Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України та порядок встановлення державних стандартів.
Верховний Суд наголосив на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили. Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).
Таким чином, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, до 01.01.2020 – набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили. Натомість з 01.01.2020 пункт 4 Постанови № 704 в цій частині суперечить законам про Державний бюджет України на 2020– 2025 роки і не підлягає застосуванню.
Щодо постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою до пункту 4 Постанови № 704 внесено зміни та розрахункову величину зафіксовано у розмірі 1762 гривні, суд зазначає таке. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 в частині обрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням фіксованої розрахункової величини 1762 гривні. Таким чином, зазначена постанова № 481 в частині внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 визнана судами протиправною ще у червні 2025 року, тобто до моменту звільнення позивача у грудні 2025 року. За таких умов жодних правових підстав для застосування Постанови № 481 при обчисленні грошового забезпечення позивача у спірний період не було.
Доводи відповідача про те, що йому невідомо про рішення, якими оскаржувана постанова визнана протиправною, спростовуються матеріалами справи. Відповідач, як орган державної влади, зобов`язаний відстежувати судову практику та нормативно-правове регулювання у сфері своєї діяльності.
З огляду на правила, передбачені частиною третьою статті 7 КАС України, враховуючи, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 (в редакції постанови № 103 та постанови № 481) в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762 гривні), не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам вищої юридичної сили – законам України про Державний бюджет на 2020– 2025 роки, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що посадовий оклад позивача, його оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, у період з 01.01.2020 по 19.12.2025 повинен був визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а не на 01.01.2018. Відповідно, додаткові щомісячні та одноразові види грошового забезпечення, компенсація за невикористані відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні – всі виплати, що обчислюються із застосуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, підлягали перерахунку із застосуванням оновлених базових величин.
На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 та від 18.06.2025 у справі № 320/29450/24, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2020 по 19.12.2025 з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного (2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025) календарного року.
Суд також критично оцінює доводи відповідача щодо обмеженості бюджетних асигнувань як підстави для відмови у перерахунку, оскільки реалізація особою права, що базується на спеціальних та чинних нормативно-правових актах, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення ЄСПЛ у справі "Кечко проти України", заява № 63134/00).
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням позивача у період з 01.01.2020 по 19.12.2025 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, діяв протиправно.
Вказана правова позиція суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21, від 10.01.2023 у справі № 440/1185/21, від 28.02.2023 у справі № 380/18850/21, від 23.05.2023 у справі № 380/22021/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
При цьому, суд також враховує, що відповідно до приписів Законів України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 та з 01.01.2025 не змінювався, та становив 3028,00 грн, що свідчить про те, що з 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб не збільшився.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано; добросовісно; розсудливо; пропорційно; своєчасно. Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 19.12.2025 включно грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Львівській області (ЄДРПОУ 20001591) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2020 по 19.12.2025 включно, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого: у 2020 році – Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 (2102 грн); у 2021 році – Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 (2270 грн); у 2022 році – Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 (2481 грн); у 2023 році – Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 (2684 грн); у 2024-2025 роках – Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 (3028 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум, а також із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.