П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 754/8630/18
Провадження: № 22-ц/824/10666/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Карапетяна Армена Рафіковича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року, ухвалене під головування судді Скрипки О. І.,
у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», ОСОБА_4 , третя особа: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назірович, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2018 року   ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 18.03.2011 року між ПП «Будспецпроект» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено кредитний договір № 100.2.3-13/52к-11, на підставі якого банк надав боржнику кредит в розмірі 1 510 773,48 грн. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ним, позивачем, та банком укладено іпотечний договір, за яким він передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1 . У забезпечення виконання зобов`язань за основним договором також було укладено іпотечний договір між банком та ОСОБА_5 від 18.03.2011 року про іпотеку нежитлових приміщень з № 11 по № 15, № 15а, з № 16 по № 31, з № 71 по № 83 , з № 85 по № 92 (частини групи приміщень № 1а), загальною площею 640 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що розташовані на 6-му поверсі; договір поруки від 18.03.2011 року за № 100.2.3-13/53п-11, укладений між банком та ОСОБА_5 ; договір поруки від 18.03.2011 року за № 100.2.3-13/54п-11, укладений між банком та ОСОБА_6 .
У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2013 року стягнуто солідарно на користь банка з боржника та поручителя, ОСОБА_6 , заборгованість у сумі 1 478 191,37 грн.
Крім того, 22.12.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з поручителя, ОСОБА_5 , донарахованих відсотків у сумі 753 447,86 грн. Всього розмір заборгованості за кредитним договором становив 2 231 639,23 грн.
12.08.2013 року Деснянським районним судом м. Києва прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме належну йому квартиру шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
26.02.2014 року Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, нежитлові приміщення, що належать ОСОБА_5 шляхом їх продажу на прилюдних торгах. На всі вищевказані судові рішення були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження. Дані судові рішення були виконані наступним чином.
18.11.2015 року боржником була погашена заборгованість в розмірі 1 478 191,37 грн за виконавчим листом у справі № 754/8754/13-ц (судове рішення про стягнення суми заборгованості в розмірі 1 478 191,37 грн з боржника та ОСОБА_6 ). З вказаної суми після вирахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій залишився борг в розмірі 134 205,19 грн, в зв`язку з чим банк донарахував відсотки в розмірі 753 447,86 грн. Після часткового погашення боргу, сума боргу на грудень 2015 року становила 888 353,30 грн. Заборгованість по тілу кредиту була погашена 27.05.2016 року. При цьому, банком було ще донараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 180 727,87 грн за період з 25.10.2015 року (дата по яку було донараховано відсотки за рішенням суду) по 27.05.2016 року (дата погашення кредиту).
08.06.2016 року банк за договорами про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечними договорами відступив право вимоги суми боргу в розмірі 878 113,60 грн ТОВ «Схід-Фінанс», яка визначена з донарахуванням відсотків в розмірі 41 250,23 грн та за вирахуванням погашення відсотків на загальну суму 97 312,70 грн. 
Отже, борг боржника перед ТОВ «Схід-Фінанс» станом на 08.06.2016 року становив 878 113,60 грн. 
В подальшому,судові рішення виконувались наступним чином:
14.07.2016 року відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/8443/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення було замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Схід Фінанс».
Виконавчою службою на виконання рішення у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлових приміщень проведено електронні торги, за якими майно реалізовано за вартістю 5 542 293,61 грн. 
25.11.2016 року виконавчою службою винесена постанова про звільнення майна з під арешту в зв`язку з реалізацією нерухомого майна. Вказаної суми  було достатньо для задоволення боргових зобов`язань в розмірі 878 113,60 грн, що утворилась за кредитним договором. При цьому, зауважує, що ТОВ «Схід-Фінанс» було достеменно відомо про факт реалізації нежитлових приміщень та суму його реалізації, відтак, станом на 25.11.2016 року зобов`язання боржника та його, ОСОБА_2 ,були повністю погашені у зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання. Проте, ТОВ «Схід-Фінанс», зловживаючи своїм цивільним правом, звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, що був з ним укладеним та на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру. Рішення реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень було прийнято 24.10.2017 року, запис від 27.10.2017.
На момент вчинення реєстраційної дії ТОВ «Схід-Фінанс» вже обрало спосіб захисту свого права, а саме звернення стягнення на інший предмет іпотеки та борг було погашено частково, а самешляхом сплати грошових коштів боржником та частково вартістю предмета іпотеки.
Оскільки кредитні зобов`язання на час вчинення реєстраційної дії були припинені, вважає рішення державного реєстратора незаконним. Факт виконання основного зобов`язання та фактичного припинення договору іпотеки між ним та ПАТ «ВТБ Банк» встановлено також ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2017 року та постановою Апеляційного суду м. Києва, якими визнано виконавчий лист у справі № 754/9194/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки на квартиру таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, ТОВ «Схід-Фінанс» не було надано державному реєстратору належних документів, за якими можна було б провести державну реєстрацію права власності. Йому було направлено вимогу, яка не відповідала передбаченим законодавством умовам до змісту такої вимоги, не містила відомостей про порушення зобов`язання, суму зобов`язання, строку, коли зобов`язання наступило. Отримавши таку вимогу, він повідомив відправника про те, що заборгованість погашена та про те, що дана вимога не відповідає будь-якому офіційному документу.
З урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд витребувати з володіння   ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ; 
визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Бадахова Ю.Н. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.10.2017 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Схід Фінанс»; 
скасувати державну реєстрацію права власності, вчинену приватним нотаріусом КМНО Бадаховим Ю.Н. на спірну квартиру за ТОВ «Схід Фінанс»; 
визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.09.2018 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 ; 
скасувати державну реєстрацію права власності, вчинену приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. на спірну квартиру за ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чуловського В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2018 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 ; 
скасувати державну реєстрацію права власності, вчинену приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. на спірну квартиру за    ОСОБА_7 ; 
внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право власності за ним на спірну квартиру; 
визнати припиненим іпотечний договір від 18.03.2016, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та ним, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Масюком І.Є., за реєстровим номером 515 з 25.11.2016.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Витребувано з володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .
Скасовано державну реєстрацію права власності за номером 23056768 від 27 жовтня 2017 року, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю. Н., на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Схід Фінанс», індексний номер 37810066.
Скасовано державну реєстрацію права власності за номером 27950125 від 17 вересня 2018 року, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , індексний номер 43039170.
Скасовано державну реєстрацію права власності за номером 28062444 від 24 вересня 2018 року, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , індексний номер 43162139.
Внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
Визнано припиненим Іпотечний договір від 18 березня 2016 року, який укладений між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Масюком І. Є. за реєстровим номером 515, з 25 листопада 2016 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року у справі № 754/9194/13-ц встановлено те, що за виконавчим провадженням № НОМЕР_3 заборгованість підлягає погашенню у першу чергу ПП «Будспецпроект» перед ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ТОВ «Схід Фінанс», за кредитним договором від 18 березня 2011 року № 100.2.3-13/52к-11 зі змінами та доповненнями до нього, а тому зобов`язання вважаються виконаними боржником. Тобто, ПАТ «ВТБ Банк» скористалось своїм правом вимоги погашення заборгованості із усіх боржників, солідарно. Банк отримав заборгованість за кредитом від боржника, а стягнення процентів та стягнення на предмет застави банк отримав від поручителя, ОСОБА_5 . Отже, суди зробили висновок про наявність підстав для визнання виданого 23 грудня 2013 року виконавчого листа № 2-3572/2013 у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , третя особа: ПП «Будспецпроект», про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання. Також, суди зазначили, що ОСОБА_2 не є поручителем у розумінні статті 553 ЦК України за кредитним договором від 18 березня 2011 року № 100.2.3-13/52к-11, він виступає майновим поручителем - заставодавцем.
Отже, суд дійшов висновку про те, що станом на 25 листопада 2016 року основне зобов`язання, на забезпечення якого було передано в іпотеку спірне майно, виконано в повному обсязі. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що відсутні будь-які підстави для вчинення рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Схід Фінанс» та відповідного запису у державному реєстрі, що в свою чергу, дає підстави для задоволення вимог про скасування запису державного реєстратора, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Н. Ю. про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Схід Фінанс», а також скасування подальших записів про перехід права власності до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги доводипредставника ТОВ «Схід Фінанс» у відповідній частині судового рішення, оскільки вказані судові рішення набрали законної сили та викладені у них обставини є обов`язковими для врахування.
Серед заявлених ОСОБА_2 позовних вимог є вимоги визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме скасування такого запису є належним способом захисту прав та інтересів позивача. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. Отже, звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправним і скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні вимог в цій частині.
Інші доводи, викладені у позовній заяві, суд не оцінював, оскільки вважав, що викладені підстави та обставини є достатніми для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Схід Фінанс», ОСОБА_1  та  ОСОБА_4 . Крім того, з метою поновлення порушених прав позивача суд вважав можливим внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за позивачем на спірне житло.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання іпотечного договору припиненим також підлягає задоволенню, адже іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. Крім того, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних із припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
Як встановлено судом першої інстанції, основне зобов`язання, в забезпечення виконання якого було передано спірну квартиру в іпотеку, було припинено шляхом повного виконання відповідно до акта про реалізацію предмета іпотеки від 23 листопада 2016 року. Тому, договір іпотеки також підлягає припиненню з 25 листопада 2016 року (відповідно до заявлених вимог).
Що стосується вимог позивача про витребування спірної квартири з володіння відповідача, ОСОБА_4 , суд першої інстанції зазначив про те, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, слід виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Спірна квартира 27 жовтня 2017 року була відчужена відповідно до норм Закону України «Про іпотеку» за зобов`язанням, яке на момент вчинення реєстраційної дії вже було припинено у повному обсязі ще з 23 листопада 2016 року. Крім того, судом визнається припиненим іпотечний договір з 25 листопада 2016 року. Отже, позивач набув право на пред`явлення віндикаційного позову. Оскільки судом встановлено факт вибуття квартири з власності поза волею власника, то суд дійшов висновку про те, що вимоги позову в частині витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної та касаційної інстанції.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 листопада 2023 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 як правонаступника позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 закрито.
Апеляційний суд виходив з того, ОСОБА_1 як особа, яка не була учасником справи в суді першої інстанції, повинен обґрунтувати яке право, інтерес, обов`язок порушує, на його думку, рішення суду першої інстанції, тобто, довести право на апеляційне оскарження такого рішення. Тому, вважавє, що визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права, інтереси осіб, які не брали участі у справі, але вважають порушеними свої права та інтереси.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що оскаржуваним судовим рішенням задоволено вимогу позивача щодо скасування державної реєстрації права власності за номером 27950125 від 17 вересня 2018 року, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. на квартиру за ОСОБА_1 , індексний номер 43039170, чим у резолютивній частині фактично вирішено питання про його права та обов`язки.
ТОВ «Схід Фінанс» як кредитор використало своє право на судовий захист як шляхом солідарного стягнення з боржника та поручителя повної суми заборгованості за кредитним договором, так і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_2 .
Оскільки ОСОБА_1 був проміжним набувачем спірної квартири, з урахуванням практики застосування віндикації до речово-правових відносин, апеляційний суд зробив висновок, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не доведено факту порушення його прав, інтересів або обов`язків рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року. Порушення прав ОСОБА_2 відбулося під час реєстрації 27 жовтня 2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю. Н. права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Схід Фінанс» у незаконний спосіб, і тому реєстрація права власності скаржника набутого ним у подальшому була похідною (безпідставною), фактично не створювала жодних правових наслідків.
Додатковою ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000грн.
Не погодившись з такими судовими рішеннями, адвокат Карапетян А. Р. в інтересах ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року касаційну скаргу адвоката Карапетяна А. Р. в інтересах ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року та додаткову ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року скасовано, а справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Передаючи справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність у особи, яка не брала участі у справі, права на апеляційне оскарження, оскільки рішення суду першої інстанції містить висновки щодо її прав та обов`язків, а отже апеляційне провадження було закрито з порушенням норм процесуального права.
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 листопада 2025 рокусправу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Адвокат Волошина Н. А. в інтересах ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження.
Вказувала, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
За даними відомостей з Єдиного державного реєстру власником квартири з 24 вересня 2018 року є ОСОБА_4 , а отже його і було визначено відповідачем у справі №754/8630/18, так як квартира перебувала у його володінні, а не у володінні ОСОБА_1 .
Відтак, вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення від 08 липня 2021 року по справі №754/8630/18 не було порушено норми ЦПК України щодо незалучення ОСОБА_1 співвідповідачем по справі, так як він квартиру продав ОСОБА_4 .
Крім того, судами у справах №753/8443/13-ц, №754/9194/13-ц було встановлено, що станом на 25 листопада 2016 року основне зобов`язання, в забезпечення кого було передано в іпотеку спірне майно, було виконано в повному обсязі, а тому і були відсутні будь-які підстави для вчинення рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Схід Фінанс» та відповідного запису у державному реєстрі.
Отже, у даній справі судом не можуть розглядатися обставини щодо наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором №100.2.3-13/52к-11 від 18 березня 2011 року.
Крім того, під час апеляційного перегляду справи адвокат Гороховська А. О. в інтересах ОСОБА_3 подала доповнення до відзиву, в якому просила долучити до матеріалів справи докази, що свідчать про вчинення ОСОБА_1 недобросовісних дій. Зокрема, зазначає, що після ухвалення судового рішення у справі ОСОБА_4 відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_1 , який, у свою чергу, був обізнаний про наявність судового спору та прийняв зазначене майно всупереч триваючому судовому розгляду, що підтверджується відповідними договорами та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
18 березня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ПП «Будспецпроект» укладений кредитний договір № 100.2.3-13/52к-11.
Для забезпечення виконання зобов`язань ПП «Будспецпроект» за кредитним договором від 18 березня 2011 року № 100.2.3-13/52к-11, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір від 18 березня 2011 року, відповідно до пункту 2.1.1 якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 55,60 кв м, житловою площею 29,70 кв м.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 серпня 2013 року у справі № 754/9194/13-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , третя особа ПП «Будспецпроект», про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2011 року №100.2.3-13/52к-11 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Цим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (спірну квартиру).
На підставі цього рішення Деснянським районним судом міста Києва 23 грудня 2013 року видано виконавчий лист, який пред`являвся до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві та був повернутий стягувачу 06 серпня 2015 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», про що зроблено відмітку на зворотній стороні виконавчого листа.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року у справі № 754/8754/13-ц стягнено солідарно з ПП «Будспецпроектом» та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банку» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 478 191,37 грн.
ПП «Будспецпроект» на письмовий запит ОСОБА_2 повідомило, що зобов`язання за кредитним договором від 18 березня 2011 року №100.2.3-13/52к-11 виконані в повному обсязі, а саме погашена заборгованість перед ПАТ «ВТБ Банк» в розмірі 1 478 191,37 грн.
Згідно з цією відповіддю від 23 вересня 2016 року № БСП-23/09-16/1 та доданих до неї матеріалів, зокрема, платіжних доручень від 18 листопада 2015 року № 163, № 164 та № 165 в інтересах ПП «Будспецпроект» ТОВ «ТД Чайка» погашена заборгованість в повному обсязі ще в листопаді 2015 році.
18 листопада 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення донарахованої заборгованості по відсоткам за користування кредитом з часу винесення рішення до часу його виконання. Сума процентів стягнута на вибір кредитора ПАТ «ВТБ -Банк» з поручителя ОСОБА_5 , що встановлено рішенням Дарницького районного суду від 22 грудня 2015 року в справі № 753/20656/15-ц.
26 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року та ухвалене нове, яким позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_5 , третя особа: ПП «Будспецпроект», про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки, нежитлові приміщення з № 11 до № 15, № 15а, з № 16 до № 31, з № 71 до № 83, з № 85 до № 95 (частини групи приміщень №1а) загальною площею 640 кв м, які розташовані на шостому поверсі за адресою: АДРЕСА_3 , що належать ОСОБА_5 на праві власності, шляхом продажу майна на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початковою ціною предмету іпотеки згідно з пунктом 2.2 договору від 28 вересня 2012 року № 2 про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого 18 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Масюком І. Є. за реєстровим номером 517, 518 в розмірі 4 757 333грн на користь ПАТ «ВТБ Банк».
25 липня 2014 року державний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3 на виконання вищевказаного рішення.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2016 року роз`яснено рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року.
08 червня 2016 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Схід Фінанс» укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, договором забезпечення та за договором іпотеки, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило, а ТОВ «Схід Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором від 18 березня 2011 року № 100.2.3-13/52к-11, договором іпотеки від 18 березня 2011 року. Сума заборгованості визначена 878 113,26 грн станом на 08 червня 2016 року.
11 липня 2016 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Схід Фінанс» за виконавчим листом № 2-3572/2013, виданим 23 грудня 2013 року.
При виконанні рішення суду проведені електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_5 ). Переможцем електронних торгів заставленого арештованого нерухомого майна, нежитлових приміщень площею 640 кв м, вартістю 5 542 293,61 грн, стало ТОВ «Схід Фінанс».
27 жовтня 2017 року державний реєстратор, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю. Н. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинив запис, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Схід Фінанс».
17 вересня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також вчинив відповідний запис, згідно з яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .
24 вересня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також вчинив відповідний запис, згідно з яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 .
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року в справі №754/9194/13-ц виконавчий лист від 23 грудня 2013 року № 2-3572/2013, виданий Деснянським районним судом м. Києва, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 березня 2011 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 визнано таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що основне зобов`язання виконане повністю шляхом реалізації майна іншого майнового поручителя ОСОБА_5 . Суди під час розгляду заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, встановили, що сума боргу відповідно до виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 23 грудня 2013 року № 2-3572/2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 березня 2011 року, перевищує фактичну суму заборгованості, адже сума боргу частково погашена ПП «Будспецпроект» у розмірі 1 478 191,37 грн та частково погашена шляхом проведення електронних торгів з реалізації майна поручителя ОСОБА_5 вартістю 5 542 293,61 грн, переможцем яких стало ТОВ «Схід Фінанс».
Відповідно до акта про реалізацію предмета іпотеки від 23 листопада 2016 року в ньому зазначається виконавче провадження № НОМЕР_3. Саме за цим провадженням звернуто стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2011 року № 100.2.3-13/52-к-11, майно передано у власність ТОВ «Схід Фінанс». Суд також зазначив, що ОСОБА_2 не є поручителем у розумінні статті 553 ЦК України за кредитним договором, а виступає майновим поручителем - заставодавцем.
Позиція суду апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Колегія суддів виходить із того, що відповідно до принципу розумності, який є фундаментальною засадою приватного права, тлумачення та застосування як матеріальних, так і процесуальних норм повинно здійснюватися з урахуванням балансу прав та інтересів усіх учасників правовідносин. 
Такий підхід неодноразово підкреслювався Верховним Судом, зокрема, в постановах від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Аналогічні положення закріплені у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також у статтях 17, 18 ЦПК України, які гарантують право на апеляційний перегляд не лише учасникам справи, а й особам, які не брали участі у справі, якщо судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України, право на апеляційне оскарження мають як учасники справи, так і особи, які не брали участі у справі, за умови, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про їхні права чи обов`язки. Аналіз цієї норми у взаємозв`язку з практикою Верховного Суду свідчить, що визначальним є не формальний процесуальний статус особи, а фактичне вирішення судом питання про її суб`єктивні права чи обов`язки.
Верховний Суд у своїх правових висновках неодноразово зазначав, що судове рішення вважається таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній або резолютивній частині такого рішення містяться висновки щодо її правового становища (постанови від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21, від 13 березня 2024 року у справі № 541/1060/23).
Особливе значення для вирішення цієї справи має правовий висновок Верховного Суду про те, що спори щодо скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно є цивільно-правовими, а належним відповідачем у таких спорах є особа, за якою зареєстроване відповідне право, оскільки саме її право власності підлягає перевірці судом (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17).
З огляду на це, колегія суддів зазначає, що у справі, яка переглядається, рішенням суду першої інстанції було задоволено вимогу про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, здійсненої за ОСОБА_1 . Тобто, суд першої інстанції безпосередньо вирішив питання щодо його речового права, що об`єктивно стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 як титульного власника на момент здійснення відповідного реєстраційного запису.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що ОСОБА_1 не лише мав процесуальне право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, але й саме щодо нього могли бути пред`явлені позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності, як до особи, за якою таке право було зареєстроване.
При цьому, задоволення судом першої інстанції вимоги про витребування спірної квартири з володіння іншої особи не спростовує того факту, що суд першої інстанції одночасно вирішив і вимогу, яка безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , не залученого до участі у справі.
Отже, колегія суддів доходить висновкупро те, що рішення суду першої інстанції в частині скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, здійсненої за ОСОБА_1 , безпосередньо стосується його прав та обов`язків як особи, за якою на момент вчинення реєстраційної дії було зареєстровано відповідне речове право. З огляду на це апеляційна скарга подана належною особою, а доводи скаржника в цій частині підлягають перевірці апеляційним судом по суті.
Щодо вимог до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації колегія суддів виходить з наступного.
За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц).
Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому, власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункти 65-67); від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17 (пункт 92)).
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).
З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція «книжного володіння».
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
У постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 19 липня 2023 року у справі №199/2313/21, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективнимта не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19,від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).
У даній справі встановлено, що кредитор реалізувало своє право на судовий захист як шляхом солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителів за кредитним договором, так і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_2 .
Водночас, порушення прав ОСОБА_2 відбулося не внаслідок подальших відчужень спірного майна, а на момент незаконної державної реєстрації 27 жовтня 2017 року права власності на предмет іпотеки , квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Схід Фінанс», здійсненої державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю. Н.
Подальші переходи права власності на спірну квартиру мали похідний характер. Останнім набувачем цього майна до ухвалення рішення суду першої інстанції був ОСОБА_4 , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2018 року. Саме щодо нього суд першої інстанції застосував речово-правовий спосіб захисту у вигляді витребування майна з чужого незаконного володіння, що відповідає правовій природі віндикаційного позову та усталеній практиці Верховного Суду.
За таких обставин, пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності не є ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки на момент ухвалення рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 не був ані фактичним володільцем спірного майна, ані особою, за якою зберігалося право власності, що підлягало витребуванню.
Крім того, з огляду на те, що позивач реалізував захист свого права шляхом пред`явлення вимог до особи, яка на момент розгляду справи була титульним власником та фактичним володільцем майна, пред`явлення додаткових вимог до попереднього набувача,  ОСОБА_1 , не було необхідним для відновлення порушеного права і не впливало на досягнення правового результату у цій справі.
Отже, у частині вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та неефективним, що відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду зумовлює відмову у задоволенні позову в цій частині незалежно від інших встановлених судом обставин.
Доводи ж про те, що ОСОБА_1 у подальшому, вже після ухвалення рішення суду першої інстанції, знову набув право власності на спірну квартиру, не впливають на правильність висновків суду у цій справі, оскільки правова оцінка здійснюється виходячи з обставин, що існували на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що такі дії можуть свідчити про наявність ознак недобросовісної поведінки учасника цивільного обороту. Однак, оцінка зазначених обставин не входить до предмета апеляційного перегляду у цій справі та виходить за межі заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим не підлягає правовій оцінці в межах цього провадження.
Колегія суддів відхиляє інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з огляду на таке.
Насамперед, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції виключно в частині позовних вимог, які безпосередньо стосуються ОСОБА_1 , а саме вимог про скасування державної реєстрації права власності, здійсненої за ним. Відтак, інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично спрямовані на переоцінку висновків суду першої інстанції щодо інших позовних вимог, інших відповідачів або загальної правової оцінки дій ТОВ «Схід Фінанс», які не підлягають перевірці колегією суддів в межах цього апеляційного перегляду.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він був проміжним набувачем спірної квартири та що реєстрація його права власності є похідною від первинного набуття ТОВ «Схід Фінанс», саме по собі не спростовує висновків колегії суддів щодо неналежності та неефективності обраного способу захисту в частині вимог до нього. Наведені обставини лише підтверджують похідний характер його набуття, однак не змінюють правової оцінки того, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції він не був ані фактичним володільцем спірного майна, ані особою, від якої залежало відновлення порушеного права позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що порушення прав ОСОБА_2 виникло ще у 2017 році під час державної реєстрації права власності за ТОВ «Схід Фінанс», також не мають вирішального значення для оцінки обґрунтованості вимог, заявлених до ОСОБА_1 , оскільки колегія суддів в даному випадку не здійснює перегляд судового рішення в частині інших відповідачів.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які зводяться до загальної оцінки правової природи первинного порушення, ланцюга переходу права власності або правової позиції позивача щодо інших осіб, виходять за межі предмета апеляційного перегляду та не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для іншої правової оцінки спірних правовідносин в межах даного апеляційного провадження.
Розподіл судових витрат
Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Ураховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу адвоката Карапетяна А. Р. в інтересах ОСОБА_1 , задоволено в межах позовних вимог, які безпосередньо стосувалися прав та обов`язків ОСОБА_1 , з ОСОБА_3 (яка є правонаступником ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 228 грн 08 коп.
Щодо заявленого ОСОБА_3 клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з того, що судове рішення за результатами апеляційного перегляду ухвалено на користь скаржника, а тому правові підстави для покладення на ОСОБА_1 витрат іншої сторони відсутні, у зв`язку з чим таке клопотання задоволенню не підлягає.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч 3. ст. 370 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.
Ураховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року та як наслідок постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
Керуючись ст. 268, 369, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Карапетяна Армена Рафіковича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 228 грн 8 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2026 року. 

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура