19.05.26
22-ц/812/791/26
Провадження № 22-ц/812/791/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 травня 2026 року м. Миколаїв
справа №  473/3288/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В. 
суддів Крамаренко Т.В., Серебрякової Т.В., 
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником – адвокатом Працевитим Геннадієм Олександровичем - на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 10 листопада 2025 року під головуванням судді Вуїва О.В., повне судове рішення складено цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 23 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №778183903, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 10000 грн.
Право вимоги за вказаним договором відповідно до укладених договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН» від 28 листопада 2018 року за №28/1118-01, між ТОВ «ТАЛІОН» та ТОВ « ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» від 05 серпня 2020 року за № 05/0820-01, між ТОВ « ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» від 29 травня 2015 року за № 29/05/25-Е- перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС».
В зв`язку із порушенням відповідачем своїх обов`язків за договором утворилась заборгованість: за кредитом - 10000 грн.; за процентами за користування кредитом - 29 102 грн., а всього в загальному розмірі 39102 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Також ТОВ «ФК «ЕЙС» просило стягнути з відповідача 7 000 коп. витрат на правову допомогу.
Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №778183903 від 23 квітня 2021 року, що утворилася станом на 23 червня 2025 року, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 10000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 23 квітня 2021 року до 18 серпня 2021 року) у розмірі 21742 грн., а всього в загальному розмірі 31742 грн, а також 3846 грн 85 коп. судових витрат.
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за наданим кредитом, що підлягає стягненню. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за договором №778183903 від 23.04.2021 року на суму 7360 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право стягнути заборгованість за процентами лише у межах строку кредитування. Витрати на правничу допомогу з урахуванням складності справи, реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності та з урахуванням пропорційності до задоволених позовних вимог судом було зменшено до 4970 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Працевитий Г.О. – посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Працевитий Г.О. зазначав, що судом не було повно та всебічно досліджено умови кредитного договору, у зв`язку із чим помилково задоволено позовні вимоги в частині стягнення відсотків поза межами встановленого строку користування кредитом. Так, умовами договору було передбачено строк надання кредиту 30 днів з процентною ставкою 153,30 % річних. В додатку №1 до вказаного договору сторонами було погоджено графік розрахунків із терміном платежу 20.05.2021 р. та сплатою 11 260,00 грн., які складаються з тіла кредиту в розмірі 10 000,00 грн., а також нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 1260,00 грн. Таким чином, апелянт вважає, що реальний борг скаржника перед кредитором складав всього 11 260,00 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначало, що за умовами кредитного договору існувало два періоди нарахування процентів: за користування кредитними коштами згідно ст. 248 ЦК України та за користування кредитними коштами відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проценти нараховані після дев`яностого дня від дати закінчення дисконтного періоду є процентами в розумінні ч. 2 т. 625 ЦК України. Встановивши викладене суд дійшов правильного висновку про задоволення вимог щодо стягнення процентів.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом першої інстанції установлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 23 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №778183903 (Електронна форма), підписаний відповідачем у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.17-22). (а.с.35 зв. -36). Цього ж дня ОСОБА_1 було підписано Додаток № 1 до Договору № №778183903 від 23.04.2021 в якому сторони погодили графік розрахунків. За умовами договору та додатку № 1 до нього відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн з дисконтним періодом 30 днів та зобов`язався повернути кредит до 20 травня 2021 року, а також сплачувати проценти за користування ним за дисконтною процентною ставкою – 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування коштами.
Згідно п. 1.6 Договору основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.7. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.7.1. договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час.
В п. 1.7 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах.
Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак, при не надходженні платежу, зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п.п. 1.7.1 договору).
Із наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних, що становить 2,30% в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п.п. 1.7.2 договору).
Як визначено у п. 1.8 договору, проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2. договору, нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачем ОСОБА_2 виконало та надало йому кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується випискою по картці № НОМЕР_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про зарахування 23 квітня 2021 року переказу на суму 10000 грн (а.с. 110 зв.).
ОСОБА_1 вказані обставини не оспорював. 
За таких обставин колегія суддів вважає доведеним факт належного виконання ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» своїх зобов`язань за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №28/1118-01 (з подальшими додатковими угодами № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року), згідно якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №778183903.
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Договір факторингу №05/0820-01 (з подальшими додатковими угодами № 2 від 03 серпня 2021 року, № 3 від 30 грудня 2022 року ), за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №778183903.
29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «ФК «ЕЙС» Договір факторингу №29/05/25-Е, згідно якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 29 травня 2025 року до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 39102 грн., з яких: 10000 грн. – заборгованість за основною сумою боргу та 29 102 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 2.2.1 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути суми кредиту та сплату нарахованих процентів у строки, передбачені договором.
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання виконував неналежним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.
Згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача становить 39102 грн., з яких: 10000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29102 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 23.04.2021 по 19.09.2021 (а.с.45).
Встановивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Водночас, суд правильно вважав, що умовами укладеного сторонами договору не передбачено умов щодо пролонгації (автопролонгації) понад 90 календарних днів поспіль, а тому нарахування відповідачем процентів за період з 19 серпня 2021 року по 19 вересня 2021 року суперечить вищевикладеним умовам Договору та висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. За такого суд дійшов вірного висновку, що за період з 23.04.2021 року по 18.08.2021 року проценти складають 21742 грн.
З огляду на викладене суд першої інстанції здійснив перерахунок заборгованості за процентами, виходячи з узгодженого строку кредитування, та правильно встановив, що розмір процентів за період з 23.04.2021 року по 18.08.2021 року становить 21742 грн., у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині та відмову у стягненні процентів у решті заявленого розміру.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Посилання апелянта щодо нарахування процентів після закінчення 30-денного строку кредитування не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.
Матеріалами справи встановлено, що умовами договору передбачено продовження строку дії Договору після закінчення Дисконтного періоду, у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду.
Так у пункті 1.7.1. Договору сторони погодили, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак, при не надходженні платежу, зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Указане свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку кредитування, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Отже, проценти за користування кредитом у період з 23 квітня 2021 року по 19 вересня 2021 року включно нараховані первісним кредитором у межах узгодженого сторонами строку кредитування (30+90 календарних днів). 
Таким чином, колегія не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником – адвокатом Працевитим Геннадієм Олександровичем - залишити без задоволення.
Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.В. Крамаренко

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 21 травня 2026 року.