н\п 2/490/2949/2026 Справа № 487/1756/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Автогаражного кооператива «Южний Буг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги ,-
ВСТАНОВИВ:

06.03.2026 року позивач Автогаражний кооператив «Южний Буг» в особі свого представника – адвоката Радченка Р.М. звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків, оренди земельної ділянки та пені у розмірі 52346,10 грн та судових витрат .
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є членом Кооперативу та має у власності, відповідно до свідоцтва про право власності від 21.09.2010 року, гараж № НОМЕР_1 загальною площею 73,7 м2. Також у користуванні ОСОБА_1 знаходиться прилегла до гаражу територія площею 200 м2. Заборгованість відповідача за сплату членських внесків та користування земельно ділянкою починається з 2021 року. Відповідно до виписки з Протоколів правління Кооперативу про підвищення членських внесків з 2010 року по теперішний час, членські внески становлять: Протокол № 9 від 25.05.2010 року – членські внески за місяць становлять 25 грн (з 2010 по 2012 р.), Протокол № 16 від 18.05.2012 року– членські внески за місяць становлять 30 грн (з 2013 по 2015 р.), Протокол № 25 від 02.10.2015 року – членські внески за місяць становлять 45 грн (з 2016 по 2018 р.), Протокол № 30 від 02.02.2019 року – членські внески за місяць становлять 70 грн (з 2019 по 2021 р.), Протокол № 32 від 04.10.2021 року – членські внески за місяць становлять 100 грн (з 2022 по 2025 р.).
Також представник позивача зазначає, що кожен член кооперативу додатково сплачує один раз на рік 30 гривень як розподілена частка на членів кооперативу від суми, яка сплачується Кооперативом вигляді орендної плати за землю на якій розташований Кооператив. Розрахунок сплати членом Кооперативу частки орендної плати за земельну ділянку на якій розташовано Кооператив: 20 206: 600 = 33,67 грн. на кожен гараж площею 24 м2. Кооперативом погоджена сума сплати частки оренди земельної ділянки у розмірі 30,00 грн. виходячи із користування членом Кооперативу одним гаражем площею 24 м2.
Так, стоорона позивача надає наступний розрахунок сплати членських внесків ОСОБА_1 за гараж площею 73,7 м2 у 2021 році: вартість членських внесків у період 2021 рік становила 70 грн за місяць. Площа стандартного гаражу 24 м2. Членський внесок за 1 м2 (70 грн : 24 м2) = 2,92 грн. Сума членських внесків у 2021 році за один місяць (2,92 x 73,7) = 215,20 грн. За 12 місяців 2021 року сума членських внесків, яку повинен був сплатити відповідач дорівнює (215,20 x 12) = 2 582,40 грн.
Відповідно до Протоколу № 32 від 04.10.2021 року, членські внески за місяць становлять 100 грн. (з 2022 по 2025 р.).
Отже, позивачем здійснено наступний розрахунок сплати членських внесків ОСОБА_1 за гараж площею 73,7 м2 у 2022-2025 роки: вартість членських внесків у період 2021 рік становила 100 грн. за місяць. Площа стандартного гаражу 24 м2. Членський внесок за 1 м2 (100 грн.: 24 м2) = 4,17 грн. Сума членських внесків у 2021 році за один місяць (4,17 х 73,7) = 307,33 грн. За 12 місяців 2022 року сума членських внесків, яку повинен був сплатити Відповідач, дорівнює - (307,33 x 12) = 3 687,96 грн.
Враховуючи, що сума членських внесків у розмірі 100 грн. на місяць залишалась впродовж 2022 - 2025 роки, то борг по сплаті членських внесків складає: 2023 рік - 3 687,96 грн; 2024 рік - 3 687,96 грн; 2025 рік - 3 687,96 грн.Загальна сума заборгованості Відповідача по сплаті членських внесків становить 17 334,24 грн.
2021 рік - 2 582,40 грн; 2022 рік - 3 687,96 грн; 2023 рік - 3 687,96 грн; 2024 рік - 3 687,96 грн; 2025 рік - 3 687,96 грн.
Також сторона позивача стверджує, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті своєї частки за орендовану Кооперативом землю, яка розраховується у відповідності до п. 7.8. Статуту Кооперативу. Кооператив має в оренді земельну ділянку площею (29111 м2) та розмір річної орендної плати за цим Договором № 204-26 від 19.05.2025 року з 01.01.2025 складає 20 206,29 грн. Виходячи з того, що в Кооперативі нараховується 600 гаражів, сума орендної плати розподіляється між користувачами та власниками цих гаражів. 20 206,29 грн.: 600 = 33,67 грн. це є часткою по сплаті оренди земельної ділянки кожним учасником кооперативу з урахуванням, що гараж має площу у 24 м2. Правлінням Кооперативу прийнято рішення, що частка сплати оренди земельної ділянки кожним учасником кооперативу при площі гаражу 24 м2 становить 30 грн за рік. Вартість частки оренди земельної ділянки 1 м2 дорівнює: 30 грн : 24 м2 = 9,58 грн.
Так, представником позивача нараховано частку сплати оренди за землю (гараж 73,7 м2) ОСОБА_1 , яка становить: 9,58 х 73,7 706,05 грн за один рік. Також нараховано частку сплати оренди за землю якою користується ОСОБА_1 за межами гаражу № НОМЕР_1 у кількості 200 м2 складає: 200 х 9,58 = 1 916,00 грн за один рік. Загальна сума частки сплати оренди землі ОСОБА_1 , яка складає 2 622,05 грн за один рік. Враховуючи кількість часу за який відповідач не сплачує свою частку оренди землі, позивачем нараховано наступну суму боргу: 5 років (2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки) х 2 622,05 грн. = 13 110,25 грн.
При цьому, представник позивача вважає, що враховуючи положення Статуту, борг ОСОБА_1 за період 2021 року потрібно нараховувати по тарифу який діє на момент подачі позо а саме по 100 грн за місяць. Таким чином борг ОСОБА_1 по сплаті членських внесків за 2021 ріг складає 3 687,96 грн. Загалом борг ОСОБА_1 по сплаті членських внесків складає: 5 років (2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки) х 3 687,96 грн. = 18 434,80 грн.
Також, сторона позивача зазначає, що у відповідності до п. 5.4. Статуту Кооперативу, позивач також вправі нарахувати пеню у 20% за несвоєчасну сплату членських внесків: Сума боргу по сплаті членських внесків по роках склала: 2 582,40 + 3 687,8 x 4 = 17 334,24.
2021 рік - 2582,40 грн; 2022 рік - 3 687,96 грн; 2023 рік - 3 687,96 грн; 2024 рік - 3 687,96 грн; 2025 рік - 3 687,96 грн.
Пеня у 20% складає: 17 334,24 + 20% = 20 801,05 грн.
Загалом сторона позивача вважає, що відповідач повинен сплатити на користь Кооперативу наступне:
- суму боргу по сплаті членських внесків по тарифу на 05.03.2025 року (100 грн. один місяць) у розмірі 18 434,80 грн;
- пеня у 20% складає 20 801,05 грн;
- борг по сплаті частки оренди землі складає 13 110,25 грн.
Разом: 18 434,80 + 20 801,05 + 13 110,25 = 52 346,10 грн.
За такого, враховуючи вищевказані розрахунки, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 31545,05 грн, пеню у розмірі 20801,05 грн та судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2662,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.
Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.03.2026 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Центрального районного суду м.Миколаєва на підставі ч.2 ст. 30 ЦПК України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 року дану справу передано на розгляд судді Гуденко О.А.
Ухвалою судді Гуденко О.А. від 08.04.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
07.05.2026 року від представниці відповідача – адвоката Юрчак Я.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідач категорично не погоджується із позовними вимогами, вважає їх необгрунтованими і безпідставними, обгрунтовуючи це наступним
Так, сторона відповідача зазначає, що він з 2018 року має цивільно-правовий конфлікт з приводу невірно нарахованих членських внесків, ненадання належних послуг Автогаражним кооперативом «Южний Буг». Відповідач отримав повідомлення від Автогаражного кооперативу «Южний Буг» 09 квітня 2020 року за № 1 щодо заборгованості членських внесків. Також у вказаному повідомленні було зазначено, що «Рішенням зборів від 12.07.2012 року (протокол № 11) i відповідно Статуту АГК (ст. 7,6) відповідач виключен з членів Кооперативу за несплату членських внесків більше року. У разі несплати заборгованості буде обмежений доступ до гаражу (заварені ворота), гараж № НОМЕР_1 буде виставлено на аукціон-продажу для погашення заборгованості.». В зв`язку з чим, відповідач звернувся до адвоката та 07 травня 2020 року позивачу був направлений адвокатський запит щодо надання копій документів, зокрема про надання відповідачу копії протоколу загальних зборів та рішення правління про відключення гаражу № НОМЕР_1 від електропостачання і конфіскацію майна, рішення загальних зборів членів кооперативу про виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу. Відповідач не отримав належну відповідь на даний адвокатський запит, копії запитуваних документів йому не надавались. Як стверджує відповідач в 2022 році голова правління Автогаражного кооперативу «Южний Буг» дав розпорядження особам, які працюють в кооперативі, без жодних попереджень та пояснень відключити гараж відповідача від електропостачання, а в подальшому були заварені ворота гаражу. Отже, вже тривалий час Автогаражний кооператив «Южний Буг» порушує право приватної власності відповідача на вище вказане нерухоме майно, оскільки ОСОБА_1 не має доступу до гаражу та не отримує жодних послуг від кооперативу (електропостачання, охорона, прибирання територій та інше). 
Окремо сторона відповідача звертає увагу, що відповідно до інформації, яка була розміщена на стенді кооперативу, ОСОБА_1 був виключен з членів Автогаражного кооперативу «Южний Буг», за несплату членських внесків в 2019 р. (список від 2020 року), але наразі є інформація на стенді кооперативу, де відповідач вказаний як неплатник без зазначення членства в кооперативі.Отже, виникає питання щодо членства ОСОБА_1 в Автогаражному кооперативі «Южний Буг», оскільки наявні документи про його виключення з даного кооперативу, а з заявою про вступ до членів кооперативу відповідач повторно не звертався, вступні внески не сплачував. 
Також, предстаниця відповідача зазначає, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 21 вересня 2010 року належить на праві приватної власності гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, автогаражний кооператив «Южний Буг». Опис об`єкта: складається з гаражу літ. А загальною площею 73,7 кв.м., підвалу літ. Апд загальною площею 33,0 кв.м.. Проте, є незрозумілим вимога позивача щодо нарахування плати ще за 200 кв.м., які не належать на праві приватної власності відповідачу. Також звертає увагу, що позивачем не надано належних документів, які б підтвердили право приватної власності або право користування відповідачем 200 кв.м. в автогаражному кооперативі «Южний Буг» (протокол загальних зборів або відповідне рішення правління).
Щодо заявленої суми пені, сторона відповідача звертає увагу, що наразі в Україні введений воєнний стан, відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, а заявлена сума пені є неспівмірною до збитків, які не були вказані позивачем. Присудження завідомо непосильної суми пені до стягнення може призвести до ряду негативних економічних наслідків в житті відповідача.
Крім того, сторона відповідача вважала, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з даними вимогами, в зв`язку з чим просила застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог.
Також, представниця відповідача заперечувала проти заявленого розміру витрат на правову допомого, вважала його необгрунтованим та завищеним.
Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, Автогаражний кооператив «Южний Буг» створений рішенням Загальних зборів засновників, зареєстрований 26.07.1985 р. про що ліцензійно-реєстраційною палатою Миколаївського міськвиконкому 10.08.2001 р. зроблено запис у журналі обліку ресєтрових справ за №14.
Згідно Статуту Автогаражного кооперативу «Южний Буг», затвердженого протоколом загальних зборів членів автогаражного кооперативу «Южний Буг» №13 від 30.09.2016 (нова редакція), Метою діяльності Кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними витрат, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
Предметом діяльності Кооперативу є:
- організація власної служби по охороні, прибиранню, благоустрою території гаражного комплексу, експлуатація та ремонт майна, що належить кооперативу;
- організація обладнаних місць для самостійного ремонту членами кооперативу своїх транспортних засобів;
- організація будівництва та експлуатації членами Кооперативу комунікацій, об`єктів інженерної та соціальної інфраструктури, протипожежної безпеки, інших будівель та споруд загального користування;
- фінансово-інвестиційна діяльність; - організація взаємовідносин з організаціями, що надають комунальні послуги, шляхом укладання відповідних договорів з цими організаціями;
- планування і впорядкування території відведеної Кооперативу у відповідності з затвердженим проектом і у межах землевідведення;
- юридичне обслуговування своїх членів;
- інші види діяльності, які Кооператив має право здійснювати відповідно до чинного законодавства. У випадку, якщо окремі види діяльності відповідно до чинного законодавства України ліцензуються, Кооператив має право здійснювати даний вид діяльності тільки після отримання відповідної ліцензії.
Згідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені в Законі України «Про кооперацію». Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.
Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.
Кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності.
Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому законом.

Щодо стягнення членських внесків та пені.
Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 21.09.2010 року та копії витягу ММБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27386932 від 21.09.2010 року, ОСОБА_1 є власником гаражу № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: м.Миколаїв, Автогаражний кооператив «Южний Буг» та складається з: гаражу літ. А, загал. площею 73,7 кв.м, підвалу літ. Апд, загал. площ. 33,00 кв.м.
Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів.
Відповідно до статуту АК «Южний Буг», копія якого міститься в матеріалах справи, бюджет кооперативу складається з членських внесків кожного члена кооперативу, а саме: щомісячного членського внеску за обслуговування і охорону гаража, території і споруд загального користування, щорічного внеску по оплаті за землю; щорічного (одноразового) цільового внеску по оплаті за землю; щорічного (одноразового) цільового внеску на розвиток кооперативу; щомісячної (щоквартальної) оплати вартості кожним членом кооперативу за використану електроенергію; вступного членського внеску у разі покупки (оформлення, дарування, переоформлення) гаража новими членами кооперативу.
Згідно п. 5.4. Статуту Кооперативу, членським внеском є грошові кошти, що періодично вносяться членами Кооперативу для покриття витрат по веденню поточної діяльності Кооперативу, сплаті платежів, встановлених законодавством, та інших передбачених кошторисом витрат. Членські внески сплачуються поквартально – в 1-й декаді першого місяця поточного кварталу. За несплату членських внесків за квартал – пеня 20% від суми заборгованості. Заборгованість по членським внескам сплачується по тарифу, діючому на момент погашення.
За п.7.6. Статуту Членство у Кооперативі припиняється на підставі рішення загальних зборах членів кооперативу, у разі добровільного виходу з нього відповідно до поданої заяви, що подається до Правління Ковперативу, не менше ніж за 2 місяці до виходу з Кооперативу: 
- виключення з членів Кооперативу за рішенням Загальних зборів;
- несплати внесків, встановлених ст. 5.4. Статуту, протягом одного року; 2136 смерті фізичної особи члена Кооперативу або ліквідації юридичної особи илена Кооперативу, припинення діяльності Кооперативу;
- виключення із членів Кооперативу може бути оскаржено в суду;
- дати право Правлінню дозволити виставляти на продаж гаражі для погашення заборгованості перед Кооперативом з подальшим затвердженням на загальних зборах.
Відповідно до п. 7.7. член Кооперативу зобов`язаний своєчасно і в повному об`ємі вносити встановлені Статутом і Загальними зборами внески.

Відповідно до виписки з Протоколів правління Кооперативу про підвищення членських внесків з 2010 року по теперішний час, членські внески становлять:
1. Протокол № 9 від 25.05.2010 року. Членські внески за місяць становлять 25 грн. (з 2010 по 2012 р.).
2. Протокол № 16 від 18.05.2012 року. Членські внески за місяць становлять 30 грн. (з 2013 по 2015 р.).
3. Протокол № 25 від 02.10.2015 року. Членські внески за місяць становлять 45 грн. (з 2016 по 2018 р.).
4. Протокол № 30 від 02.02.2019 року. Членські внески за місяць становлять 70 грн. (з 2019 по 2021 р.).
5. Протокол № 32 від 04.10.2021 року. Членські внески за місяць становлять 100 грн. (з 2022 по 2025 р.).

Як бачається з наданої позивачем довідки заборгованість ОСОБА_1 по сплаті членських внесків за користування гаражем № НОМЕР_1 складає: за 2021 рік – 2582,40 грн; за 2022 рік – 3687,96 грн; за 2023 рік – 3687,96 грн; за 2024 рік – 3687,96 грн; за 2025 рік – 3687,96 грн.
Загалом позивачем нарахований борг по сплаті членських внесків у сумі 18434,80 грн (з розрахунку по 100,00 грн за місяць).
Разом з тим, сторона відповідача заперечувала проти нарахуваного боргу по сплаті членських внесків, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 2012 року виключений із членів Кооперативу.
На підтвердження вищевказаного представником відповідача надано повідомлення від 09.04.2020 року №1 голови правління АГК «Южний Буг», з якого вбачається, що рішенням зборів від 12.07.2012 року (протокол №11) і відповідно до статуту АГК (ст.7.6.) ОСОБА_1 виключений із членів Кооперативу за несплату членських взносів більше року.
Верховний Суд у постанові від 30.06.2022 у справі № 904/4718/21 зазначив, що виключення члена з кооперативу це передбачена законом форма корпоративної відповідальності, спрямована на одностороннє припинення корпоративних правовідносин за рішенням юридичної особи внаслідок порушення членом кооперативу своїх статутних обов`язків. На відміну від виходу з числа членів кооперативу, виключення має примусовий характер і не залежить від бажання цього члена кооперативу та можливе лише за наявності підстав, визначених законом та установчими документами.
Виходячи зі змісту положень Закону України «Про кооперацію» законодавцем розмежовано поняття припинення членства у кооперативі шляхом добровільного виходу з нього та припинення членства у кооперативі шляхом виключення особи зі складу членів кооперативу.
При цьому у справі № 924/700/21 Верховним Судом викладено правову позицію, що виключення учасника з товариства належить до компетенції загальних зборів. Виключна компетенція полягає в тому, що лише єдиний орган (збори учасників товариства) може вирішувати питання про виключення учасника з товариства, а не учасниками як такими чи судом.
У постанові від 10.09.2019 у справі № 915/1183/18 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до положень статей 4, 13 Закону України "Про кооперацію" одним із основних принципів кооперації є безперешкодний вихід з кооперативної організації. Перешкоджання особі (обмеження чи заборона) здійснити припинення членства в кооперативі шляхом добровільного виходу з нього у встановленому порядку не відповідатиме наведеному принципу та вимогам закону, а отже не може бути визнане правомірним.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
У постанові від 27.05.2020 у справі № 2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі, належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.
Крім того, у постанові від 01.11.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 462/2056/20, провадження № 61-3758св23) зазначає, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. 
Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.
Суд зазначає, що позивачем доказів, які б спростували твердження сторони відповідача про виключення його із членів Кооперативу та які б підтверджували його членство в АК «Южний Буг» суду не надано. 
Згідно п.7.5. Статуту АК «Южний Буг» облік (реєстр) членів Кооперативу веде Правління Кооперативу і видає кожному посвідчення про членство.
Натомість позивачем не надано суду ні витяг з вищевказаного обліку (реєстру), ні копію посвідчення ОСОБА_1 про членство в Кооперативі, ні рішення Загальних зборів членів Кооперативу, яким поновлено відповідача в члени Кооперативу - тоюто твердження позивача про те, що відповдіча є членом кооперативу - взагалі нічим не підтверджено.
За такого, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу по сплаті членських внесків - в зв`язку з їх недоведеністю наявності підстав.

Щодо стягнення пені, то, по-перше, суду незрозумілий принцип нарахування стороною позивача пені в сумі 20801,05 грн, а саме: представником позивача зазначено наступний розрахунок: 17334,24+20%=20801,05 грн. Однак, суд вважає такий розрахунок математично неправильним, оскільки пеня розраховується шляхом множення суми боргу на відсоток пені. В даному випадку, незрозуміла також і сума боргу в розмірі 17334,24 грн, оскільки позивачем заявлена сума заборгованості по членським внескам у розмірі 18434,80 грн.
При цьому, суд також зазначає, що в п. 5.4. Статуту Кооперативу зазначено «Членські внески сплачуються поквартально – в 1-й декаді першого місяця поточного кварталу. За несплату членських внесків за квартал – пеня 20% від суми заборгованості». 
Разом з тим, з вказаного пункту статуту неможливо встановити чи пеня 20% нараховується від суми заборгованості за кожний прострочений квартал, чи це є 20% річних чи ці 20% нараховуються одноразово за прострочений квартал.
За такого, враховуючи недоведеність права нараховувати пеню за прострочення сплати членських внесків (оскільки позивачем не доведено право на нарахування ОСОБА_1 боргу по сплаті членських внесків та не підтверджена належним чином нарахована сума заборгованості у розмірі 18434,80 грн), необгрунтованість розрахунку пені, наданого позивачем, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стянення з відповідач пені у сумі 20801,05 грн. 

Щодо стягнення заборгованості по сплаті оренди земельної ділянки.

Матеріалами справи встановлено, що Рішенням Миколаївської міської ради від 27.03.2025 року №42/54, продовжено АК «Южний Буг» на 15 років оренду земельної ділянки площею 29111 кв.м., що перебувала в оренді відповідно до договору оренди землі від 22.04.2013 №9207.
Згідно з п. 4.1. Договору про зміни № 204-26 від 19.05.2025 року, укладеного між АГ «Южний Буг» та Миколаївською міською радою, річна орендна плата за земельну ділянку (29111 м2) встановлюється у розмірі 0,1% від її нормативної грошової оцінки, отже розмір річної орендної плати за цим Договором складає 20 206,29 грн.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, представником позивача нараховано відповідачу борг зі сплати оренди земельної ділянки в сумі 13110,25 грн, а саме зазначає, що правлінням Кооперативом прийнято рішення, що частка сплати оренди земельної ділянки кожним учасником кооперативу при площу гаражу 24 м2 становить 30 грн за рік. Отже, представником позивача зазначено, що вартість частки оренди земельної ділянки 1 м2  дорівнює: 30 грн : 24 м2 = 9,58 грн, а отже, частка сплати оренди за землю (гараж 73,7 м2 ) ОСОБА_1 становить: 9,58 х 73,7= 706,05 грн за один рік.
Разом з тим, суд зазначає, що вказаний розрахунок математично неправильний, оскільки якщо 30 грн ( річна плата) поділити на 24 ( базові метри площі гаражу) , то результат дорівнює 1,25, тобто оренда земельної ділянки 1 м2 за рік становить 1,25 грн. А отже, враховуючи загальну площу гаража №534, який належить відповідачу, а саме 73,7 м2, вартість оренди земельної ділянки для нього становить 92,12 грн в рік (1,25 грн х 73,7 м2) на рік. 
Доказів сплати за оренду земельної ділянки, на які знаходиться гараж відповідача, матеріали справи не містять, а отже розмір заборгованості за оренду становить 460,62 грн (92,12 грн х 5 років).
Щодо нарахованого позивачем боргу в сумі 1916,00 грн за сплату оренди земельної ділянки площею 200 м2, яка знаходиться за межами гаража №534 та якою, як стверджує позивач, ОСОБА_1 користується, суд зазначає, що представником АК «Южний Буг» не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач користується вказаною земельною ділянкою або що вона є його приватною власністю, а отже, вказана сума не підтверджена належними, достатніми, достовірними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.
Таким чином, Закон покладає на члена кооперативу обов`язок сплачувати визначені статутом кооперативу внески, які відповідач виконує неналежним чином.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції то захист драв людини і основоположних, свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц)
Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті оренди земельної ділянки, на якій знаходиться його гараж за останні п`ять років, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, а тому, суд вважає, що з нього слід стягнути 460,62 грн несплачених платежів за оренду земельної ділянки. 

Натомість, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обов`язку відповідача сплачувати членські внески та необгрунтована сума нарахованої пені, зазначені в позові його представником розрахунки є неточні та незрозумілі, а тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті оренди земельної ділянки за період з 2021 року по 2025 рік у загальному розмірі 460,62 грн.

Щодо пропуску строку позовної давності.

Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву просила застосувати строки позовної давності, посилаючись на приписи ст. 257 ЦК України та зазначаючи, що введення воєнного стану на території України не означає відсутність строків позовної давності, а позивач повинен надати суду вагомі аргументи щодо причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом.
Разом з тим, суд вважає такі твердження неспроможними, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє в позові у зв`язку з його необґрунтованістю. В разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.
Позивач звернувся до суду 06.03.2026 року та просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 2021 року по 2025 року.
Разом з тим, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено в подальшому на всій території України, згідно з постанов Кабінету міністрів України. 
Постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено по теперішній час. 
15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 258, 259, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, строк позовної давності відповідно до п.19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності закінчувався в 2024 році, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану, то період заборгованості з 2021 року по 2025 року не виходить за строки позовної давності.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з вимог позову, АК «Южний Буг» просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2662,40 грн.
Однак, доказів сплати судового збору в сумі 2662,40 грн за подання даної позовної заяви стороною позивача до справи не додано.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи критерій розумності розміру судових витрат, принципу пропорційності та верховенства права, предмет позову, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з обох сторін в дохід держави пропорційно до розміру задоволених вимог (0,88%), що відповідатиме завданням цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому розгляду справи з метою ефективного захисту прав та інтересів фізичних осіб (ст. 2 ЦПК України), та не суперечить приписам ст.141 ЦПК України.
За такого, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 в дохід Держави судовий збір у сумі 23,43 грн (2662,40 х 0,88% / 100%) та стягнення з АК «Южний Буг» в дохід Держави несплачений ним судовий збір у сумі 2638,98 грн (2662,40 – 23,43).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.
Позивач у позові просив стягнути з ОСОБА_1  на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн.
В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера №04-2/12-25 від 04.12.2025 року та прибутковий касовий ордер №04-2/12-25 від 04.12.2025 року, за якими АГК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » сплатило адвокату Радченку Р.М. за послуги з надання правової допомоги у сумі 12000,00 грн.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 12.01.2026 року у справі №642/716/22.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала про те, що під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
В даній справі судом враховано незначну складність категорії справи, а також те, що суть надання позивачу адвокатом правничої допомоги зводилась до написання та направлення позовної заяви до суду, розгляд справи проведено без участі сторін у справі.
Крім того, суд бере до уваги якість, повноту та обгрунтованість складеного адвокатом Радченко Р.М. позову та враховує складені адвокатом розрахунки, які є математично неправильниими, ймовірно свідомо завищеними - адже застосовані прості математичні розрахунку (як-то складання, ділення та множення - що не є складним для людини з базоовою загальною середньою освітою, натомість у адвоката , поза розумним сумнівом, наявна вища освіта) та не підтвердженими жодними доказами. 
Також, суд зазначає, що сторона відповідача заперечувала проти заявленого представником позивача розміру витрат на правову допомогу та вважала що він є не обгрунтованим та завищеним.
Суд, погоджується з вказаним вище твердженням сторони відповідача та вважає, що заявлений розмір витрат у сумі 12 000,00 грн не є співмірним зі складністю справи та якістю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а відтак, з огляду на вказане розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 2 000,00 грн.
Разом з тим, враховуючи приписи ч.1 ст. 141 ЦПК України та керуючись принципом пропорційності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог та виходячи з вищевстановленої реальної та співмірної суми 2000,00 грн, що становить 17,60 грн (2000 х 0,88% / 100%).
За такого, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті оренди земельної ділянки, на якій розташований гараж № НОМЕР_1 у сумі 460,62 грн та витрат на правову допомогу у сумі 17,60 грн, а також стягнення зі сторін у дохід Держави судовий збір, а саме: з відповідача 23,43 грн, з позивача 2638,98 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити, в зв`язку з їх необгрунтованістю.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.
Керуючись ст. ст. 12, 79-81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Автогаражний кооператив «Южний Буг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Автогаражного кооперативу «Южний Буг» (ЄДРПОУ 23042136) заборгованість по сплаті оренди земельної ділянки, на якій розташований гараж № НОМЕР_1 , у сумі 460,62 грн (чотириста шістдесят гривень 62 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Автогаражного кооперативу «Южний Буг» (ЄДРПОУ 23042136) витрати на правову допомогу у сумі 17,60 грн (сімнадцять гривень 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в дохід Держави судовий збір у сумі 23,43 грн (двадцять три гривні 43 копійки).

Стягнути з Автогаражного кооперативу «Южний Буг» (ЄДРПОУ 23042136) в дохід Держави судовий збір у сумі 2638,98 грн (дві тисячі шістсот тридцять вісім гривень 98 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя          О.А. Гуденко