Справа № 766/1989/25
н/п 2/766/6678/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
12.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Шестакової Я.В.,
за участю секретаря Сивкович О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до держави російська федерація, в якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок повномасштабного вторгнення збройних сил рф на територію України його місце проживання — с. Геройське Херсонської області — було окуповано, що призвело до істотного порушення звичного способу життя. На території населеного пункту було встановлено окупаційний режим із забороною проявів української ідентичності, присутністю військової техніки, блокпостів, обшуками та залякуванням цивільного населення, а також суттєвим погіршенням гуманітарної ситуації, що спричинило втрату стабільності, роботи та належного рівня життя.
Позивач також зазначив, що під час окупації він став свідком бойових дій та обстрілів, які призвели до жертв серед цивільного населення. Особливо тяжкі наслідки настали під час спроби виїзду з окупованої території 14.08.2022 року, коли транспортний засіб, у якому він перебував разом із матір`ю, наїхав на вибуховий предмет. Унаслідок вибуху мати позивача загинула, а сам позивач отримав значні тілесні ушкодження та опіки, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Крім того, позивач вказав, що після вимушеного виїзду на підконтрольну Україні територію та отримання статусу внутрішньо переміщеної особи він був змушений адаптуватися до нових життєвих умов, втративши звичне соціальне середовище, можливість повернення додому та стабільний побут. Загибель матері, поранення та вимушене переселення спричинили йому глибокі моральні страждання, емоційний біль, психологічні розлади, а також фізичні обмеження, що негативно вплинули на його життєдіяльність, працездатність і загальний стан здоров`я.
У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.02.2025 року цивільну справу направлено за підсудністю до Великоолександрівського районного суду Херсонської області.
Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08.04.2025 року матеріали цивільної справи направлено для розгляду за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.07.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом неодноразового опублікування судових повісток про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України.
Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. 
Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами 1, 2 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
Відповідно до частини 1 статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Частиною 4 статті 263 ЦПК передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові КЦС ВС від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії Російської Федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією.
У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст.280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон абодоговір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Згідно паспорту громадянина України у формі id-картки № НОМЕР_1 , виданого 06.01.2023 року, орган видачі 5114, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України.
Відповідно до Довідки про весення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, адресою реєстрації місця проживання відповідача є: АДРЕСА_1 .
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що адресою реєстрації місце проживання позивача є Скадовський район Херсонської області.
Згідно Довідки від 16.01.2023 року № 5137-5002509529 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_2 .
Згідно Актового запису про народження ОСОБА_1 № 5, на підставі якого видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , батьками зазначено: Батько ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Мати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022230000002915 від 16.08.2022 року, шляхом моніторингу інтернет ресурсів, в месенджері «Telegram» виявлено публікацію від 15.08.2022 з назвою: «В селе Геройское на мине подорвалась машина ОСОБА_4 ». Під час перевірка вказаної інформації встановлено, що орієнтовно 14.08.2022 року під час спроби евакуюватися на підконтрольну владі України територію, рухаючись лісовою ділянкою дороги поблизу с. Геройське, Скадовського району, Херсонської області, цивільний автомобіль (марки, модель та державний номерний знак наразі невідомі) під управлінням водія ОСОБА_5 , скоїв наїзд на невстановлений вибуховий предмет, який здетонував. В результаті вибуху водій автомобіля ОСОБА_5 та пасажирка ОСОБА_3 (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_4 , рік народження наразі невстановлений; вчителька початкових класів місцевого ліцею с. Геройське) від отриманих вибухових травм загинули на місці. Ще один пасажир – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав значні травми та опіки тіла.
15.08.2022 року Комунальним неприбутковим підприємством «Очаківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Очаківської міської ради видано фельдшерську довідку про смерть № 6 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причина смерті: травматична ампутація кульшового суглоба та стегна; мінно-вибухова травма.
Згідно епікризу № 01808 Голопристанської центральної районної лікарні, 15.08.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , госпіталізовано з мінно-вибуховою травмою; численні забої, гематоми голови, тулуба, кінцівок. Рвані рани лівої нижньої кінцівки, правої нижньої кінцівки. Термічні опіки шиї, правої верхньої кінцівки до 5-6% - І-ІІ ст. Термічні опіки очних яблук. Травматичний шок І-ІІ ст.
Аналогічні відомості зазначено у Епікризі виписному № 4697/2022 Комунального неприбуткового підприємства «Херсонська обласна клінічна лікарня» Херсонської обласної ради від 07.09.2022 року.
Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 08.02.2023 року, виданої ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря», повний діагноз: МКХ-10 АМ: Т70.0. Баротравма вуха. Супутні: МКХ-10 АМ: Н72.9 Перфорація барабанної перетинки, неуточнена МКХ-10 АМ: S09.2 Травматичний розрив барабанної перетинки МКХ-10 АМ: L91.01 Гіпертрофічний рубець, зумовлений опіком МКХ-10 АМ: J34.2 Зміщена носова перегородка.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376, в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26.05.2026 року № 987, с. Геройське Скадовського району Херсонської області з 24.02.2022 року віднесено до категорії тимчасово окупованих територій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №326, затверджено порядок визначення шкоди та збитків, завданих внаслідок збройної агресії.
Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.
За змістом положень статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію гро захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти російської федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти російської федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § ИЗ, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти російської федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня).
З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
За положеннями ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Луізідоу проти Турецької Республіки» (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.
В рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території Кіпру, де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами.
Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши «Правила суду - компенсація шкоди», виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер, а також мати характер множинності.
Згідно зі ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Як вже зазначалось, загальновідомим, та таким, що не потребує доказування, є факт, що 24.02.2022 почалось повномасштабне російське збройне вторгнення в Україну і триває до теперішнього часу.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на спричинення йому моральної шкоди внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Позивач зазначає, що є мешканцем Херсонської області, а після початку повномасштабного вторгнення був вимушений залишити місце свого постійного проживання, оскільки с. Геройське Скадовського району опинилося в умовах тимчасової окупації, що супроводжувалося встановленням окупаційного режиму, присутністю військової техніки, блокпостів, обшуками, залякуванням цивільного населення та істотним погіршенням гуманітарної ситуації. У зв`язку з цим позивач був змушений набути статус внутрішньо переміщеної особи та переїхати до м. Одеси.
Позивач також зазначає, що перебував у зоні активних бойових дій та постійної небезпеки для життя і здоров`я, був безпосереднім свідком наслідків збройної агресії, зокрема обстрілів та загибелі цивільних осіб. Окремо він вказує, що 14.08.2022 року під час спроби евакуації з тимчасово окупованої території транспортний засіб, у якому він перебував разом із матір`ю, наїхав на вибуховий предмет, що здетонував. Унаслідок вибуху мати позивача загинула, а сам позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження та опіки, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та медичними документами.
Крім того, позивач зазначає, що після вимушеного переселення він був позбавлений можливості повернення до звичного місця проживання, втратив стабільні соціальні зв`язки, звичний побут та перебуває в умовах постійного психологічного напруження. Загибель матері, отримані поранення та вимушена зміна місця проживання спричинили йому глибокі моральні страждання, емоційний біль, тривогу, відчуття безпорадності та суттєве погіршення психологічного і фізичного стану, що негативно вплинуло на його життєдіяльність і працездатність.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй).
Такого висновку дійшов Дніпровський апеляційний суд у справі № 216/5143/23 (№ 22-ц/803/1183/25) від 14.01.2025 року. 
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне.
Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 , від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого.
Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема перебування позивача на території тимчасової окупації та активних бойових дій, істотне порушення його звичного способу життя, вимушене переселення та набуття статусу внутрішньо переміщеної особи, втрату можливості повернення до місця постійного проживання, а також особливо тяжкі наслідки події 14.08.2022 року, коли внаслідок підриву транспортного засобу на вибуховому предметі загинула мати позивача, а сам позивач отримав значні тілесні ушкодження та опіки, що спричинило глибокі фізичні та психологічні страждання, тривалий емоційний стрес і істотне погіршення якості життя, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, дійшов висновку, що необхідною й достатньою сатисфакцією за завдану моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок російської федерації, є визначення її у розмірі 500000,00 грн.
Такі висновки цілком узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 травня 2024 року у справі № 638/3891/22, у постанові 31 липня 2024 року у справі №686/14579/23.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат
Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України, згідно з положеннями якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до вимог підпункту 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди ставка судового збору становить 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За такого, з відповідача слід стягнути 7500,00 грн судового збору, що складає 1,5% від 500000,00 грн.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір у розмірі 7500,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 30, 48, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 170, 1167, 1173, 1174 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану збройною агресією проти України в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з держави російська федерація в дохід держави судовий збір у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: держава російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, адреса місцезнаходження: 119991, російська федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14.

Повний текст рішення складено 12.06.2026 року.

Суддя	Я. В. Шестакова