Єдиний унікальний номер 725/1049/26 
Номер провадження 2/725/274/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 року    м. Чернівці 
Чернівецький районний суд м. Чернівців у складі:
головуючої судді Федіної А.В., 
за участю секретаря судового засідання Попової Р.Р., 
та представника відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 18.08.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 100768683 відповідно до умов якого вказане Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 7000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
Вказував на те, що 28.02.2024 року ТзОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали Договір відступлення права вимоги №105-МЛ/Т відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТзОВ «Мілоан» , в тому числі до ОСОБА_2 . 
Зазначав, що відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в сумі 19794,23 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4292 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 14802,23 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 700 грн. 
З урахуванням вище наведеного, посилаючись на норми матеріального права та умови кредитного договору і договору відступлення прав вимоги, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість та судові витрати. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник, який в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема не заперечував факту отримання відповідачем кредиту та заборгованості за тілом кредиту, натомість вважає, що позивач неправомірно продовжував нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування, адже кредит було надано строком на 14 днів. Звертав увагу на те, що графік платежів та паспорт споживчого кредиту не були підписані відповідачем, а тому відсутні докази на прийняття ним умов, що вказані у зазначених документах, адже одноразовим ідентифікатором був підписаний договір в якому відповідач замовив послугу на 14 днів із запропонованою відсотковою ставкою на вказаний період, інші умови ним не погоджувались. Крім того, вважає, що нараховані відсотки в розмірі 14802,23 грн., що значно перевищує розмір заборгованості, свідчать про несправедливість умов договору та істотний дисбаланс між інтересами кредитора та боржника. 
Також, представник позивача просив відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення комісії, а також звертав увагу на періодичні погашення заборгованості, які здійснював відповідач та які були спрямовані на погашення відсотків та комісії, а не тіла кредиту, що також на його думку свідчить про неправомірність дій кредитора та ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості. 
Крім того, просив зменшити розмір витрат позивача на правову допомогою, вважаючи заявлений до стягнення позивачем в сумі 8000 грн. необґрунтованим та не співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами. 
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, судом встановлено, що 18.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено Договір про споживчий кредит №100768683, згідно якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальних зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. 
Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000.00 гривень. Кредит надається загальним строком на 104 дні з 18.08.2023 року з пільговим періодом на 14 днів та поточним періодом 90 днів (п. 1.3 договору). 
Пунктом 1.4 договору передбачено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 01.09.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 30.11.2023 року. 
Договором також передбачено сплату комісії за надання кредиту в сумі 700 грн., тобто 10% від суми кредиту, а також сплату відсотків протягом пільгового періоду - 1225 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % та протягом поточного періоду 18900 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. 
У пункті 4.2 кредитного договору, сторони визначили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Пунктом 6.3 договору передбачено, що приймаючи пропозицію Товариства щодо укладення даного договору позичальник погоджується зі всіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів).
Отже, договір про споживчий кредит № 100768683 від 18.08.2023 оку, паспорт споживчого кредиту, Графік платежів за Договором про споживчий кредит, з якими позичальник ознайомилася до укладення Договору та до яких позичальник приєдналася, підписавши договір, складають єдиний кредитний догові (а/с 8-13). 
Відповідно до даних, які містяться у довідці про ідентифікацію, ОСОБА_2 , з яким укладено договір №100768683 від 18.08.2023 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор V15530, час відправки ідентифікатора позичальнику 18.08.2023 року 18:21:02, номер телефону НОМЕР_1 (а/с 16). 
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Згідно з даними, які містяться у платіжному дорученні 70673264 від 18.08.2028 ТОВ «Мілоан» перерахувало 7000 гривень , з призначенням платежу: кошти згідно договору 100768683, отримувач ОСОБА_2 (а/с 17 зворот). 
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.
Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. 
Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Згідно з ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Так, відповідно до ст. ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач при укладенні договору був належним чином повідомленим про умови кредитування у тому числі щодо сплати процентів, комісій, строку кредитування та, укладаючи договір, сторони належним чином узгодили умови та відповідний розмір відсоткової ставки та суми комісії. 
Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач оспорював укладений з ТОВ «Мілоан» договір. 
Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за вказаним вище договором було переуступлено первісним кредитором позивачу відповідно до договору відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 року (а/с 20). 
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги 105МЛ/Т від 28.02.2024 року позивач набув право вимоги до відповідача за договором №100768683 від 18.08.2023 року в сумі 19794,23 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4292 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 14802,23 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 700 грн. (а/с 30). 
Так, позивачем до матеріалів справи було долучено копію відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100768683 (а/с 18). 
Як вбачається із вказаної відомості, кредитором нараховувались відсотки за користування кредитом за пільговий період відповідно до п. 1.5.2 договору. 
Слід зазначити, що договором № 100768683 від 18.08.2023 року передбачено пролонгацію та поновлення пільгового періоду і збільшення строку кредитування внаслідок вчинення позичальником дій передбачених п. 2.3 договору. 
Відповідно до п. 2.3 договору для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування позичальник має вчинити дії передбачені п. 2.3 Договору та Розділом 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. 
З відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100768683 вбачається, що 31.08.2023 року, 04.09.2023 року, 04.10.2023 року, 19.10.2023 року, позичальник вчиняв дії визначені п. 2.3 договору спрямовані на пролонгацію договору. 
Отже, позичальник отримав кредит строком на 104 дні з яких 14 днів пільговий період, 90 днів стандартний період, вчиняв дії спрямовані на пролонгацію пільгового періоду та строку кредитування, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що кредитором правомірно нараховувались відсотки за користування кредиту до 05.01.2024 року в загальній сумі 14802,23 грн. 
Щодо доводів представника відповідача про відсутність підстав для стягнення комісії, слід зазначити наступне. 
Так, комісія в сумі 700 грн., що становить 10 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту передбачена п. 1.5.1 договору. 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 та узгоджується із з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути також комісію в сумі 700 грн. 
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України,  за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.  Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: договором про надання правової(правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року; актом наданих послуг №Д/13859 від 05.01.2026 року; копією детального опису наданих послуг до Акту №Д/13859 від 05.01.2026 року,  суд приходить до висновку, що позивач дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн., такі витрати є співмірними зі складністю справи, ціною позову, витраченим адвокатом часом, а тому суд не знаходить підстав для зменшення вказаних витрат про що клопотав представник відповідача. 
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, - 
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236, НОМЕР_3 , банк отримувача - АТ «Креді Агріколь Банк») заборгованість за кредитним договором №100768683 від 18.08.2023 року в сумі 19794,23 грн. (девятнадцять тис. сімсот дев`яносто чотири грн. 23 коп.), а також судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду. 
Повний текст рішення виготовлений 01.05.2026 року. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Федіна А. В.