КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 371/2084/25 Головуючий у суді першої інстанції - Капшук Л.О. 
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7614/26 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал2023», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошка Людмила Анатоліївна, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, приватне підприємство «Ал-Маз», про проведення прав та обов`язків покупця земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Миронівського районного суду Київської області перебуває вказана цивільна справа.
Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі.
У заяві про забезпечення позову представниця позивача просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:
Накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, площею 2,8282 га, що належить на праві приватної власності ТОВ «Агрокапітал2023» на підставі договору купівлі-продажу номер 2243, виданого 09 жовтня 2025 року та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А., до розгляду справи по суті.
Заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності та інші речові права та їх обтяження, змін до таких записів щодо нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, площею 2,8282 га, що належить на праві приватної власності ТОВ «Агрокапітал2023» на підставі договору купівлі-продажу номер 2243, виданого 09 жовтня 2025 року та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А., до розгляду справи по суті.
Заяву обґрунтувала тим, що відповідачами було укладено договір купівлі -продажу земельної з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, незважаючи на ті обставини, що на час укладення договору купівлі-продажу між СТОВ «Агросвіт» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки №0367-12 від 04 грудня 2012 року.
В пункті 8.3 договору оренди земельної ділянки №0367-12 встановлено, що орендар земельної ділянки має право на придбання земельної ділянки у власність у разі її продажу, яке може бути реалізоване орендарем з моменту, коли продаж земельної ділянки останньому буде можливим згідно до чинного законодавства.
13 жовтня 2025 року з метою перевірки відомостей про зареєстроване право власності та речове право на дану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, юрисконсультом СТОВ «Агросвіт» було здійснено пошук відомостей в електронному кабінеті Державного земельного кадастру по кадастровому номеру земельної ділянки 3222982600:10:201:0025 та отримано інформацію про зареєстровані права.
З реєстру речових прав представнику позивача стало відомо, що 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 здійснила відчуження спірної земельної ділянки на користь іншої особи на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2025 року. Тобто спірна земельна ділянка була відчужена без відома орендаря, який має переважне право на придбання вказаної земельної ділянки.
Також представником позивача 14 жовтня 2025 року отримано інформаційну довідку №447556126, в якій наявні деталізовані відомості про те, що у Державному реєстрі речових прав приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Дошкою Л.А. було зареєстровано право власності за суб`єктом ОСОБА_1 на підставі відомостей з ДЗК, номер 95854606, виданий 03 жовтня 2025 року, видавник: Державний земельний кадастр, розмір частки: 0, додаткові відомості: реєстрація проведена в зв`язку з втратою державного акту серії ІІ-КВ 048830, виданого Карапишівською сільською радою 23 лютого 2001 року. Дане речове право припинено 09 жовтня 2025 року о 12:55:29 на підставі рішення з індексним номером 81253681 прийнятого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А..
В обґрунтування вимог представник позивача зазначила, що вчинені дії відповідачів та укладений ними правочин порушують права та інтереси землекористувача земельної ділянки.
Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за цим позовом.
Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, заяву задоволено частково.
Заборонено державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії, пов?язані з реєстрацією права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності та інші речові права, змін до таких записів щодо нерухомого майна у виді земельної ділянки з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, площею 2,8282 га (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в реєстрі речових прав 3215219732229), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал2023» на підставі договору купівлі-продажу № 2243 від 09 жовтня 2025 року, індексний номер: 81253681.
В решті вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду в частині відмови у задоволення заяви щодо накладення арешту, позивач СТОВ «Агросвіт» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу в оскаржуваній частині скасувати, постановити ухвалу про задоволення заяви у повному обсязі. 
У скарзі зазначає, що без застосування арешту майна, як способу забезпечення позову наявна імовірність застосування відповідачем відчуження земельної ділянки третім особам.
Зазначає, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій без застосування арешту майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі за цим позовом.
Вважає накладення арешту на земельну ділянку заходом, співмірним із заявленими позовними вимогами.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача ТОВ «Агрокапітал2023» проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця позивача СТОВ «Агросвіт» Степаненко А.В., яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Представниця відповідача ТОВ «Агрокапітал2023» Швачка В.Ю. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем захід забезпечення позову не є обґрунтованими та співмірним із заявленими позовними вимогами. Вжиття ініційованих позивачем заходів забезпечення позову у виді арешту майна може призвести до порушення прав самого позивача як землекористувача, втручання в його господарську діяльність, яка напряму пов`язана із використанням земельної ділянки. При цьому, заборона державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії, пов?язані з реєстрацією права власності та інших речових прав на спірну земельну ділянку є достатні заходом для забезпечення прав та законних інтересів позивача у разі забезпечення позову.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.
Так, в статті 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.
Як видно із матеріалів справи, заявник просив суд:
накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, площею 2,8282 га, що належить на праві приватної власності ТОВ «Агрокапітал2023» на підставі договору купівлі-продажу номер 2243, виданого 09 жовтня 2025 року та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А., до розгляду справи по суті;
заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності та інші речові права та їх обтяження, змін до таких записів щодо нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, площею 2,8282 га, що належить на праві приватної власності ТОВ «Агрокапітал2023» на підставі договору купівлі-продажу номер 2243, виданого 09 жовтня 2025 року та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А., до розгляду справи по суті.
Згідно частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі
№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Так, предметом спору у цій справі є право на придбання у власність майна у виді земельної ділянки з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, яка передана у власність ТОВ «Агрокапітал2023» без відома орендаря СТОВ «Агросвіт», яке мало переважне право на придбання вказаної земельної ділянки у власність.
Оскаржуваною ухвалою суду заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно, а також внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності та інші речові права та їх обтяження, змін до таких записів щодо нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 3222982600:10:201:0025, площею 2,8282 га, що належить на праві приватної власності ТОВ «Агрокапітал2023» на підставі договору купівлі-продажу номер 2243, виданого 09 жовтня 2025 року та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А., до розгляду справи по суті.
Такий захід забезпечення позову, на переконання суду, є обґрунтованим, оскільки наступне відчуження спірної земельної ділянки істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Разом з цим, вказаний захід забезпечення позову є достатнім для захисту прав позивача, тому колегія суддів не вбачає підстав для одночасного застосування двох заходів забезпечення позову та додаткового накладення арешту на земельну ділянку.
Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, а також додані до заяви документи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій без застосування арешту майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі за цим позовом. Однак, в контексті вирішення питання щодо застосування заходів забезпечення позову у межах даної справи такі доводи апелянта є безпідставними, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.
При апеляційному розгляді справи порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» залишити без задоволення.
Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст складено 03 червня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома