Справа № 174/253/26 
н/п 1-кп/174/48/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника –  ОСОБА_5  
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 12026046150000004, відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комунарівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, який на утриманні має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До суду поступив обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.91, - Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Однак, ОСОБА_4 , будучи батьком, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), достовірно знаючи, що відповідно до судового наказу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 (справа №174/565/15-ц, провадження № 2/174/260/2015) він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі 1 000 грн. з усіх видів доходу відповідача, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до повноліття дитини, ніяких заходів щодо виконання рішення суду періодично не вживав.
Постановою головного державного виконавця Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 23.06.2016 відкрито виконавче провадження № 51490654 з виконання судового наказу №/174/565/15-ц від 22.07.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 неодноразово запрошувався до Верхньодніпровського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для вирішення питання щодо сплати аліментів. ОСОБА_4 направлялись розрахунки заборгованості зі сплати аліментів. 
Також, встановлено, що ОСОБА_4 в період часу з 01 серпня 2024 року по 01 листопада 2024 року перебував на обліку у П`ятихатському відділі Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості як безробітній та отримував допомогу по безробіттю, не повідомивши при цьому, що являється боржником по не сплаті аліментів, а саме: серпень 2024 року (соціальні виплати з відповідних бюджетів) від Дніпропетровського обласного центру зайнятості у сумі 6 412,90 грн., вересень 2024 року (соціальні виплати з відповідних бюджетів) від Дніпропетровського обласного центру зайнятості у сумі 6 496,88 грн., листопад 2024 року (соціальні виплати з відповідних бюджетів) від Дніпропетровського обласного центру зайнятості у сумі 236,67 грн., тим самим злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини.
Не дивлячись на це, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про свій обов’язок сплачувати аліменти та виконувати судовий наказ Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015, будучи працездатним, офіційно не працевлаштувався, інших заходів для виконання рішення суду в період часу з 01.06.2024 по 21.01.2026 не вживав, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про джерела доходів державного виконавця не повідомляв, тобто рішення суду не виконував і, таким чином, умисно злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.
Таким чином, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, систематично не сплачував кошти на утримання своєї малолітньої дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.06.2024 по 21.01.2026 у сумі 28 708,51 гривень, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.
24.02.2026 між прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з одного боку та підозрюваним у цьому провадженні - ОСОБА_4  з іншого боку та за участі захисника - адвоката  ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_4 , повністю визнає свою вину у інкримінованому йому діянні, при цьому сторони досягли порозуміння, щодо призначення підозрюваному покарання передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України належить до кримінальних проступків, особу підозрюваного, наявність обставини, яка відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшує покарання – щире каяття, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, сторони домовились про призначення підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , узгодженого покарання: за ч. 1 ст. 164 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. 
Враховуючи, що на думку сторін виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, сторони узгодили звільнення підозрюваного від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, термін якого буде визначено судом, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які будуть встановлені судом.
У даному кримінальному провадженні наявні фактичні підстави для визнання винуватості, адже в судовому засіданні обвинувачений підтвердив факт вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин викладених у обвинувальному акті. 
ОСОБА_4 у вчиненому щиро кається, просив затвердити угоду, так як реально може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Крім того, повідомив, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді. 
Захисник в підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним, оскільки вказана угода відповідає вимогам КПК України.
Потерпілий та його законний представник в підготовче судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти затвердження угоди не заперечували.
Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просять затвердити угоду про визнання винуватості, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, видпокарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, враховуючи надання згоди потерпілим та його законним представником на затвердження угоди судом, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Суд доходить висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, та відсутність обставин, які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.
Сторони домовились про призначення ОСОБА_4  покарання, міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає санкції ч. 1 ст. 164 КК України.
При прийнятті рішення судом з`ясовано, що сторони усвідомлюють зміст укладеної угоди, свої права, а також наслідки укладання, затвердження угоди, та наслідки її невиконання.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України слідує, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
На суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження, ніж ті, які прямо передбачені у ст. 474 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 , не обиралися. 
Цивільний позов не заявлено. 
Керуючись ст. 314, 373, 374, 376, 468, 469, 472, 473, 475 КПК України, суд 

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 24.02.2026 по кримінальному провадженню № 12026046150000004 від 14.01.2026, укладену між прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 з одного боку та підозрюваним  ОСОБА_4 . 
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на  ОСОБА_4 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1