РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 	справа № 580/1800/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Янківської В.П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , треті особи Військова частина НОМЕР_3 , Військова частина НОМЕР_4 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
установив:
25 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), що полягає у неприйнятті рішення, не виданні відповідного наказу та невчиненні дій щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
2) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), що полягає у невчиненні належних та своєчасних дій щодо організації виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153;
3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) видати наказ про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень 00 копійок) відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153;
4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) та/або військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, у розмірі 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень 00 копійок).
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що має всі підстави для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». Натомість військовими частинами – відповідачами не приймаються рішення, тобто вчиняється протравна бездіяльність. Позивач просить суд зобовязати відповідачів видати наказ про призначення виплати та здійснити таку виплату у належний законодавчо передбачений спосіб.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з розглядом справи без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач-1 Військова частина НОМЕР_1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що військовою частиною вжиті всі організаційні заходи для реалізації права молодшого солдата на виплату винагороди. Натомість вважає, що молодший солдат ОСОБА_1 з 23.08.2025 виключений зі списків даної ВЧ, а тому відсутній обовязок вчиняти подальші дії щодо виплати винагороди.
Відповідач-2 –Військова частина НОМЕР_2 у відзиві на позов підтвердила право позивача на виплату та повідомила про надходження від військової частини НОМЕР_3 (третя особа-1) Акту попередньої перевірки нарахування одноразової грошової винагороди позивачу та можливості після надходження відповідного фінансування та проведення виплати грошових коштів позивачу повідомити про це суд.
Третя особа-1 - військова частини НОМЕР_3 надала пояснення щодо погодження пакету документів позивачу на виплату грошової винагороди, та зазначила, що відповідальність за здійснення своєчасної виплати винагороди покладається на командування військової частини, у якій військовослужбовець проходив службу та набув право на таку виплату, тобто на командування військової частини НОМЕР_1 .
Третя особа - 2 – військова частина НОМЕР_4 пояснила, що задоволення позовних вимог призведе до ускладнення виконання судового рішення, оскільки позивач виключений зі списків особового складу відповідачів. 
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Позивач), є військовослужбовцем Збройних Сил України, який проходить військову службу в умовах безпосередньої участі у бойових діях, а саме з листопада 2023 року по січень 2024 у військовій частині НОМЕР_7 , з лютого 2024 по 25.08.2025 на посаді головного сержанта-командира гранатометного відділення гранатометного взводу військової частини НОМЕР_1 , з 25.08.2025 і по даний час - у військова частина НОМЕР_4 .
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – Постанова № 153), військовослужбовцям, які до набрання чинності цією Постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією Постановою (13.02.2025), виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень).
Згідно із Довідкою про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій від 24.06.2025 № 153 та Довідкою про проходження служби від 24.06.2025 № 154, виданими військовою частиною НОМЕР_1 , а також Витягом із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 № 60 від 14.02.2024 фактична тривалість безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій становить 396 (триста дев`яносто шість) днів станом на дату набрання чинності Постановою № 153.
Відповідно до Довідки про обставини травми від 04.01.2025 № 878 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2025 № 6 позивачем отримано поранення (акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок, виражений цефалгічний синдром, логоневроз) 22.12.2024 під час виконання бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_1 .
Позивач повністю відповідає встановленим постановою КМУ № 153 критеріям, що не заперечується сторонами та третіми особами.
Так, позивач прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; фактична тривалість безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій становить 396 (триста дев`яносто шість) днів станом на дату набрання чинності Постановою № 153, відсутні дисциплінарні стягнення; відсутні випадки притягнення до кримінальної відповідальності; – отримано поранення (акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок, виражений цефалгічний синдром, логоневроз) 22.12.2024 під час виконання бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_1 , не перебував у полоні (крім тих, хто добровільно здалися в полон).
16 червня 2025 року позивачем на виконання вимог постанов КМУ № 153 було подано рапорт (вхідний № 2273) з відповідним пакетом документів до командування військової частини НОМЕР_1 –відповідача-1 з проханням про виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153. 
24 червня 2025 року військова частина НОМЕР_1 (відповідач-1) листом № 1522 направила зазначені документи до військової частини НОМЕР_3 (третя особа 1) для проведення
попередньої перевірки нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
29 липня 2025 року комісією військової частини НОМЕР_3 (третя особа-1) складено Акт
попередньої перевірки № 2393/19/3319, яким перевірено та погоджено документи Позивача на виплату грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000,00 грн; рекомендовано здійснити виплату одноразової грошової винагороди. 
Зазначений Акт було направлено до військових частин НОМЕР_2 (відповідач 2) та НОМЕР_1 (відповідач 1) для видання відповідного наказу про виплату, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_3 від 25.09.2025 № 2393/19/4022 та листом від 06.10.2025 № 2393/19/4129.
Позивач звернувся до суду за захистом права на виплату одноразової винагороди, оскільки відповідачі, визнаючи за ним таке право, проявляють протиправну бездіяльність у невчиненні дій щодо організації призначення та виплати такої допомоги, посилаючись на відсутність надходження погоджуючих документів від військової частини НОМЕР_3 та відсутності законодавчого врегулювання питання щодо порядку виплати. 
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою ст. 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII)).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови № 153, чинної станом на час виникнення спірних відносин установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених); військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі; військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, із аналізу норм Постанови № 153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
Згідно а. 2 п. 3 Постанови, установлено, що координатором експериментального проекту є Міністерство оборони. Так відповідно п.п. 7,8 окремого доручення Міністерство оборони України від 26.09.2025 №5601/уд, зобов`язано розпорядників коштів другого ступеня за рахунок поточного фінансування створити та підтримувати резерв коштів для забезпечення вищезазначених виплат у разі надходження заявок від військових частин. Невідкладно здійснювати фінансування зазначених виплат у межах наявних потреб.
Департаменту фінансів Міністерства оборони України спільно з Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України забезпечити фінансування військ для Винагороди.
Суд зауважує, та всіма учасниками справи не заперечується, а навпаки підтверджується право позивача на виплату одноразової винагороди у розмірі 1 000 000 грн та на повну відповідність документів позивача критеріям постанови КМУ № 153.
Суд враховує, що механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту, визначений Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 № 531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за № 1214/42559 (далі - Порядок № 531).
Згідно з пунктів 1-3 розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1до цього Порядку. Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку № 531 встановлено заборону: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Судом встановлено, що рапорт позивача про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 153, поданий на імя командира військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1) 16.06.2025 вх. № 2273.
Суд зазначає, що розглянутим вважається рапорт, якщо за результатами його розгляду прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведено до військовослужбовця належним чином.
Всупереч наведеному, матеріали справи не містять належних доказів розгляду військовою частиною НОМЕР_1 питання про виплату позивачу спірної грошової винагороди або відмову у її виплаті. Це свідчить про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 
На час набуття права на таку виплату позивач проходив службу у відповідача-1 та відповідно всі документи готувалися цією військовою частиною НОМЕР_1 . 
Попередня перевірка законності нарахування винагороди (попередня перевірка) була проведена Військовою частиною НОМЕР_3 , ще за часів підпорядкування Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), що підтверджується Актом перевірки від 29.07.2025 № 2393/19/3319, доданим до додаткових пояснень в/ч НОМЕР_3 .
23 серпня 2025 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та переведений для подальшого проходження служби.
Суд наголошує, що на момент подання рапорту 16.06.2025 та на момент складання Акту попередньої перевірки від 29.07.2025 позивач перебував у списках особового складу
військової частини НОМЕР_1 , що не звільняє зазначену військову частину від обов`язку завершити розпочату процедуру організації виплати такої грошової винагороди.
Бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у невиконанні обов`язків, які він суб`єкт повинен був і міг вчинити згідно із законом, договором або посадовими обов`язками. Вона є свідомим утриманням від дій, що призводить до негативних наслідків, і може бути протиправною або злочинною.
Відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 17.02.2025 №220/13/18383, відповідальність за здійснення своєчасної виплати зазначеної винагороди покладається на командування військової частини, у якій військовослужбовець проходить службу. 
У поясненнях ВЧ НОМЕР_3 – третя особа-1 зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 не визначено чіткого механізму складання та подальшого руху Акта попередньої перевірки нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Суд зауважує, що відповідач-1 військова частина НОМЕР_1 повинна була вжити необхідних заходів для з`ясування всіх обставин та зокрема звернутися із відповідним запитом до військової частини НОМЕР_3 як до органу управління щодо повідомлення результатів розгляду та погодження документів стосовно зазначеного військовослужбовця, оскільки відповідальність за здійснення своєчасної виплати зазначеної винагороди покладається на командування військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, бездіяльність щодо з`ясування результатів погодження акта та подальшого забезпечення виплати не може бути підставою для перекладення відповідальності на інший орган і не звільняє військову частину, у якій військовослужбовець проходить/проходив службу, від виконання покладених на неї обов`язків.
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що бездіяльність відповідачів щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153 є протиправною.
Водночас відповідач – 2 військова частина НОМЕР_2 у відзиві від 16.03.2026 на позов підтвердила надходження від військової частини НОМЕР_3 Акта попередньої перевірки нарахування одноразової грошової винагороди позивачу та можливості після надходження відповідного фінансування та проведення виплати грошових коштів позивачу повідомити про це суд.
Станом на день ухвалення даного рішення повідомлень до суду від відповідач-2 не надходило.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У разі встановлення протиправної бездіяльності з боку відповідача належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання вчинити дії, які не вчинені.
Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Оскільки відповідачем -1 був прийнятий рапорт позивача та формувалися всі необхідні документи відповідно до вимог постанови КМУ № 153 , а відповідачем- 2 взяті зобов`язання (у відзиві) щодо виплати і підтверджено право позивача на виплату, враховуючи в сукупності вищевикладене, для належного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідачів, третіх осіб, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню 
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України “Про судовий збір” та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
вирішив:
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 .
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) та Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) та/або Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у розмірі 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень 00 копійок).
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА