Справа № 304/344/26 Провадження № 2/304/621/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року	м. Перечин 	

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І., 
за участі секретаря судового засідання – Галас Т.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/344/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 

У С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона близько дев`яти років перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2022 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_4 . По усній домовленості між ними було досягнуто згоди про участь відповідача як батька у вихованні та фінансовій допомозі у задоволенні життєвих потреб дитини. Однак ОСОБА_2 домовленості практично не дотримується. Так, всі дії по догляду та утриманню дитини – це перераховані на її рахунок кошти у сумі дві тисячі гривень раз у два-три місяці, що є неймовірно замало для утримання, забезпечення необхідних життєвих потреб, всебічного, гармонійного розвитку дитини одинадцятирічного віку. Зазначає, що офіційно відповідач працює, однак відомості щодо конкретного місця роботи їй невідомі; інших осіб, дітей на утриманні у нього немає. З огляду на високий прожитковий мінімум, необхідність посезонно купувати одяг та взуття дитині, дитяче харчування, витрати на оздоровлення, та беручи до уваги, що самостійно вирішити питання стосовно дотримання батьківського обов`язку по утриманню дитини їй не вдається, так як між нею та відповідачем немає домовленості, тому просить позов задовольнити. 
Ухвалою судді Перечинського районного суду від 20 лютого 2026 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали, повідомлено про спосіб їх усунення, а також роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.
Двадцять сьомого лютого 2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків. 
Ухвалою судді Перечинського районного суду від 02 березня 2026 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.
Тридцять першого березня 2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить позовну вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що між ним та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який рішенням Перечинського районного суду від 20 травня 2022 року розірвано. За час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_1 відбулась домовленість, що вона залишається проживати разом з донькою в їх спільному будинку, який вони набули за час їх спільного проживання, а він, в свою чергу, покидає дане місце проживання та шукає собі інше. Окрім цього, між ними відбулась домовленість, що він буде фінансово допомагати ОСОБА_1 для утримання їх спільної доньки, що ним після розірвання шлюбу щомісячно виконується по мірі його фінансової можливості, що підтверджується долученими до відзиву квитанціями про перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 . Тобто з метою забезпечення належного проживання доньки він не вчиняв ніяких дій щодо поділу спільно набутого майна з ОСОБА_1 за час шлюбу, а саме залишив все їх спільно набуте майно в їх будинку та не вчиняв юридичні дії щодо поділу будинку як спільно набутого майна, так як розуміє, що цей будинок залишиться доньці. У вересні 2025 року він отримав травму правого ока та йому поставлено діагноз диструкція скловидного тіла правого ока. Наразі він проходить дороговартісне лікування та потребує тривалого лікування, що підтверджується довідкою № 126, виданою 09 березня 2026 року сімейним лікарем КНП «Перечинський центр первинної медикосанітарної допомоги» Перечинської міської ради. Також вказує на те, що частково допомагає своїй мамі ОСОБА_5 , яка є пенсіонеркою та має медичний діагноз Інсулінозалежний цукровий діабет. Також наразі він перебуває в шлюбі з ОСОБА_6 , з якою виховує двох її дітей. Тобто вказані обставини створюють йому додаткові витрати, а тому для нього буде не посильним сплачувати аліменти більше як на суму 3 000 грн. З урахуванням своїх життєвих обставин та виконанням ним первинно та по тепершній час сплати коштів на утримання доньки ОСОБА_4 та не претендування ним на частину будинку, який він спільно набув з ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі, в якому ОСОБА_1 та їх донька ОСОБА_4 залишились проживати, вважає на даний час достатнім сплату ним аліментів в розмірі 3 000 грн для забезпечення гармонійного розвитку дитини, буде відповідати інтересам доньки, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
П`ятнадцятого квітня 2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшли пояснення по справі, у яких вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що у позовній заяві вона пояснила, що оскільки їй не відомо про офіційну заробітну плату відповідача, хоча вона знає, що він працевлаштований, позовні вимоги викладено як вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Як нею вже зазначалось, між ними існувала усна домовленість про участь у вихованні та утриманні спільної дитини обома батьками. Натомість участь відповідача фактично звелась до утримання дитини в грошовій формі. Разом з тим така грошова форма за чотири роки проявлялась у перерахуванні раз у два або три місяці по дві тисячі гривень. Тобто відповідач від виховання спільної дитини фактично відмовився. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що ним було сплачено 95 000 грн, починаючи з травня 2022 року по теперішній час. З першого погляду вказана сума є значною, але якщо її поділити на 46 місяців, починаючи з травня 2022 року, то вона складе приблизно 2 000,00 грн на місяць, що для утримання малолітньої доньки вкрай замало. Незаперечуючи проти доводів відповідача про догляд та піклування за матір`ю, в той же час наголошує, що така отримує з Пенсійного фонду відповідні пенсійні виплати та в матеріалах відсутні докази щодо надання їй фінансової допомоги, деякі документи датовані 2022 роком. Щодо доводів відповідача про виховання двох дітей ОСОБА_6 з якою він перебуває у другому шлюбі, то такі не можуть бути підставою для не виховання рідної дитини. Крім того, нова дружина відповідача не позбавлена права звернутись до суду щодо стягнення аліментів на утримання даних двох дітей. На її переконання, твердження відповідача, що стягнення з нього 3 000 грн буде достатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідати інтересам доньки, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку є голослівними. Аліменти у розмірі 10 000,00 грн – це реальний баланс між мінімальним рекомендованим розміром та максимальним розміром аліментів, який є у 2026 році.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак у письмових поясненнях по справі одночасно просила розглянути справу без її участі. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву одночасно просив проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Суд встановив, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2022 року у справі № 304/549/22, яке набрало законної сили 21 червня 2022 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено повністю – розірвано шлюб, зареєстрований 18 травня 2013 року у виконавчому комітеті Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 50, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також ухвалено після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_8 » (а. с. 7-9).
Крім цього встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом з матір`ю (а. с. 3, 5, 6). 
У зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_9 позивач змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_10 » (а. с. 10). 
Також суд встановив, що відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Обов`язок утримувати дитину – це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідач зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню доньки нарівні з позивачем.
Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3 512 гривень.
Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років становить 1 756 грн.
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.
Посилання відповідача на те, що наразі він перебуває у шлюбі з іншою жінкою та разом з ними проживають її діти від попереднього шлюбу не заслуговують на увагу, оскільки доказів того, що біологічний батько дітей не бере участі у їх утриманні нічим не підтверджені та жодним чином не впливають на його обов`язок утримувати власну дитину.
Покликання відповідача ОСОБА_2 на те, що через травму ока він наразі проходить лікування, під час якого витрачає значні кошти на ліки, та потребує подальшого тривалого лікування, суд вважає недостатньо обгуртованими. Крім цього, доказів того, що за станом здоров`я він не має змоги працювати, останнім не надано.
Доводи відповідача про надання ним часткової фінансової допомоги матері, яка є пенсіонером та має діагноз «Інсулінозалежний цукровий діабет», на переконання суду, не є тією підставою, що б звільняла його від надання матеріальної допомоги своїй малолітній доньці, яка потребує такої допомоги. До того ж слід звернути увагу, що матеріали справи свідчать про те, що відповідач проживає зі своєю дружиною та її дітьми у АДРЕСА_1 , тоді як його мати – у АДРЕСА_2 . Будь-яких відомостей щодо наявності чи відсутності будь-яких інших осіб, які проживають з матір`ю відповідача, а також щодо її матеріального стану у матеріалах справи немає. 
Крім того відповідач є молодим за віком та працездатним. 
Сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою для звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16.
Водночас суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо матеріального стану сторін. Зокрема позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів стосовно ні свого доходу, ані доходу відповідача, матеріального становища платника аліментів, відомостей про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, достатніх доказів щодо його стану здоров`я, на підставі яких суд би мав можливість встановити обставини щодо матеріального становища позивача та платника аліментів, та надати цьому відповідну правову оцінку при визначенні розміру таких.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищенаведене, беручи до уваги необхідність за загальним правилом дотримання рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, враховуючи інтереси та вік дитини, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 4 500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття.
Визначений судом розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин – справедливості, розумності, моральності.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви. 
Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів за наявності до цього підстав.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. 
Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі – у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
Таким чином, оскільки позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мала понести позивач у розмірі 1 331,20 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.
На підставі наведеного та керуючись ст. 141, 180-182, 184, 191 СК України, ст. 12, 13, 76-83, 141, 258-259, 265, 430 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів — задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дитини, а саме доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_5 . 

  	Головуючий:	Ганько І. І.