Справа № 209/5914/25
Провадження № 2/209/627/26

РІШЕННЯ
Іменем України

19 травня 2026 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого - судді Юрченко Я.О.,
за участю: 
секретаря судового засідання Гонян Л.Р.,
представника позивача – Стребіж А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Стребіж Анни Олегівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Дніпродзержинський філіал Придніпровської товарної біржи, Друга Кам`янська державна нотаріальна контора, Кам`янська міська рада, Комунальне підприємство «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації "Дніпропетровської обласної ради" про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,-
В С Т А Н О В И В :
До Дніпровського районного суду міста Кам`янського 05 серпня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 32, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.09.1996 року між ОСОБА_2 , діючим від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як продавцем, з одного боку, та ОСОБА_7 , як покупцем, з другого боку, зареєстрований Дніпродзержинським філіалом Придніпровської товарної біржі.
В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому одноособово однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м.. 
07.08.2020 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 412, спадковий реєстр №66232705, відповідно до якого заповів квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 ..
Як єдиний спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку та термін, звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Другої кам`янської державної нотаріальної контори, надавши всі необхідні документи для оформлення спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 395/2025.
Постановою державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою О.С. 22 липня 2025 року було відмовлено у виконанні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що квартира, яка є спадковим майном, придбана згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого Дніпродзержинським філіалом Придніпровської товарної біржі, що не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України, з підстав недотримання нотаріальної форми укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що свідчить про недійсність угоди, а, відповідно, і подальших нотаріальних дій на її підставі.
Дійсно, 20 вересня 1996 року між продавцем ОСОБА_2 , діючим від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі довіреності, виданою та посвідченою державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Красношлик Л.Л., 20.09.1996 року, зареєстрованою в реєстрі за №1-2609, та покупцем ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 32, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі (13420399).
Згідно зазначеного договору, ОСОБА_7 була придбана квартира, за яку сплачено 1145,00 грн., згідно інвентаризаційної оцінки.
Всі умови договору сторонами було виконано і ніяких претензій один до одного вони ніколи не мали.
Будучи юридично неосвіченою людиною, ОСОБА_7 не міг знати, що діючим законодавством не було передбачено укладення договорів без нотаріального оформлення, повністю довірившись зазначеному в тексті біржової угоди роз`ясненню, що «на підставі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», договір, зареєстрований в Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню».
Окрім того, право приватної власності на квартиру, на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.1996 року за № 32, було зареєстровано на ім`я ОСОБА_7 . Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 30.09.1996 року за реєстровим № 21399 та записано в реєстрову книгу № 125, тоді ж було отримано і технічний паспорт на квартиру, як невід`ємний додаток до реєстраційного посвідчення, яке є підставою належності особі права власності та на час його видачі відповідала вимогам чинного на той час законодавства.
З моменту придбання квартири ОСОБА_7 проживав в ній постійно, виконуючи всі обов`язки власника, сплачуючи комунальні платежі, утримуючи квартиру в належному санітарно-технічному стані, будучи зареєстрованим в квартирі з 24.03.1997 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності на вищевказану квартиру не оспорювалось, підстав вирішувати питання дійсності договору купівлі-продажу квартири не виникало. Однак, дана обставина не дає можливості безперешкодно як спадкоємцю отримати спадщину, тому його звернення до суду із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є єдиним способом захисту своїх інтересів.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2025 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Юрченко Я.О. (а.с. 22).
Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
06 серпня 2025 року згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
05 вересня 2025 року надійшла відповідь з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 23).
Ухвалою судді від 05 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору Кам`янську міську раду та Комунальне підприємство «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації "Дніпропетровської обласної ради" (а.с. 24).
26.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» за вх. 1153 представником Кам`янської міської ради Тарасюком О.Л. скеровані письмові пояснення, відповідно до яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що на 1996 рік – момент укладення договору діяли положення Цивільного кодексу УРСР. Належним формулюванням ч. 2 ст. 227 Цивільного кодексу УРСР є – договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тому твердження позивача про те, що договір купівлі- продажу підлягає реєстрації у Бюро технічної інвентаризації - не відповідає дійсності, у зв`язку з чим, з`являються об`єктивні сумніви щодо укладення даного договору взагалі. Також, будь-які підтверджуючі документи, свідоцтво про членство на ТБ продавця та покупця, Акт приймання-передачі об`єкту нерухомості від члена біржі на прилюдні торги та Акт приймання передачі після проведення торгів покупцю, Акт проведення прилюдних торгів, протоколи проведення торгів та інші документи які є обов`язковими в силу Закону України «Про товарні біржі» в редакції яка діяла на час начебто укладання договору купівлі- продажу - відсутні. Отже, відсутність наведених вище документів дає підстави стверджувати, про неможливість проведення торгів на ТБ, і сам об`єкт нерухомості не міг бути предметом торгів, тому як наслідок, договір який долучено до позову можливо вважати штучно виготовленим, який не може слугувати належним доказом купівлі-продажу і взагалі визнаватись в судовому порядку законним та/або укладеним. Також, додатково зазначає, що за змістом статей 128,153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Статтею 1 Закону України «Про товарні біржі», ЦК Української РСР передбачено, що товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Товарна біржа діє на основі самоврядування, господарської самостійності, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, власні розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, печатку із своїм найменуванням. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про товарні біржі», ЦК Української РСР: Членами товарної біржі є засновники, а також прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Порядок прийняття у члени біржі та вибуття із складу її членів визначається статутом товарної біржі. У ст. 9 даного закону визначено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника: здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду; брати участь у вирішенні питань діяльності біржі, обирати і бути обраним до її керівних органів; здійснювати всі управлення, що випливають із сплати пайового або вступного внеску; користуватися всіма послугами біржі. Згідно із ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», ЦК Української РСР, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в)якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. В силу ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Однак, реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. Відповідно до ч. 2.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Звертає увагу суду на спосіб захисту начебто порушеного права позивача, якщо б таке право було б порушено, тобто позивачем обраний неналежний спосіб захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Підтвердження у судовому порядку права власності позивача на спірне нерухоме майно не відповідає вимогам законодавства, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні (а.с.70-73).
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року, за клопотанням представника позивача Стребіж А.О., витребувано від Другої кам`янської нотаріальної заведену спадкову справу № 395/2025 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.122).
23.03.2026 року від представника позивача Стребіж А.О. через підсистему «Електронний суд» за вх. 5887 скеровано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру, загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.125-128).
Ухвалою суду від 27 березня 2026 року, заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стребіж А.О. про зміну предмету позову, прийнято до розгляду; залучено до участі у справі у якості співвідповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.144-146).
Ухвалою судді від 21 квітня 2026 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 174).
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Стребіж А.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідачем ОСОБА_2 09.03.2026 року через канцелярію суду за вх. 4547 подано заяву про розгляд справи без його участі (а.с.102).
Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13.04.2026 року через канцелярію суду кожною окремо подано заяви про визнання позову та проведення розгляду цивільної справи без їх участі (а.с.160,168).
Представник третьої особи - Дніпродзержинського філіалу Придніпровської товарної біржи в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи – Другої кам`янської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, 02.12.2025 року, 09.01.2026 року, 02.04.2026 року державним нотаріусом подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника.
Представником третьої особи – Кам`янської міської ради Богатою М.М. через підсистему «Електронний суд» 18.05.2026 року за вх. 11344 скеровано заяву про розгляд справи за відсутності представника та винести рішення у відповідності норм чинного законодавства. 
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались учасники судового провадження, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.
20 вересня 1996 року між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі нотаріальної довіреності від 20.09.1996 року та ОСОБА_7 (батько позивача) на Товарній Біржі «Дніпродзержинська» укладений у письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований за № 32, за умовами якого продавець продав, а покупець купив однокімнатну квартиру, загальною площею 35,2 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зі змісту договору встановлено, що він укладений відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та правил біржової торгівлі на товарній біржі «Дніпродзержинська», зареєстрований на товарній біржі, відповідно до вимог статті 227 ЦК України Договір підлягає реєстрації у БТІ. 
Реєстраційним посвідченням Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 за АДРЕСА_4 в цілому житловою площею 16,9 кв.м зареєстрована за ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.1996 року № 32, записано в реєстрову книгу № 125 за реєстровим № 21399 30.09.1996 року. 
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про його смерть (а.с.9).
Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового приміщення - квартири загальною площею 35,2 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З`ясовано, що за життя ОСОБА_7 склав 07.08.2020 року заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К., відповідно до змісту якого квартиру АДРЕСА_5 заповів позивачу – ОСОБА_1 (№ в реєстрі нотаріальних дій 412).
Копією свідоцтва про народження, виданого 15.09.1978 року Палацом щастя м. Дніпродзержинська серії НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 .
22.07.2025 року державним нотаріусом Другої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С. на підставі заяви № 882 про прийняття спадщини за заповітом та за законом від імені ОСОБА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , батька, заведена спадкова справа № 395/2025 та того ж дня постановою ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 після померлого батька. Нотаріусом зазначено, що інші заяви про прийняття та/або відмову від спадщини до спадкової справи 395/2025 не надходили.
Як підставу для відмови у вчиненні нотаріальної дії зазначено недотримання нотаріальної форми купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідченої на біржових торгах. Вказав на те, що недотримання цієї вимоги робить недійсним цей договір. Крім того, нотаріус послався на постанову Пленуму Верховного сулу України від 28.04.1978 р. № 3 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах визнання угод недійсними», де передбачено, що з підстав недотримання нотаріальної форми визнаються недійсними лише угоди, які відповідно до чинного законодавства, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, в тому числі при придбанні на біржових торгах (а.с.10). Після чого позивач скористався судовим порядком захисту свого майнового права
Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (п. 5 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).
Як встановлено судом, батько позивача придбав квартиру на підставі біржового договору від 20.09.1996 року № 32, який 30.09.1996 року зареєстрований Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книгу № 125 за № 21399. Тобто, юридично право власності ОСОБА_7 на квартиру зареєстроване відповідно до встановленого на той час порядку.
Але нотаріальне посвідчення цього договору не здійснювалось, в силу того, що стаття 15 Закону «Про товарну біржу» наголошувала, що договори, зареєстровані на товарній біржі, не потребують нотаріального посвідчення.
Такий висновок відповідає та узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.11.2025 року у справі № 501/896/23 (провадження № 61-2569св24), відповідно до якої, зокрема, колегія суддів у питанні визнання біржового договору купівлі-продажу квартири дійсним дійшла висновку, що укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. За відсутності рішення суду про визнання його недійсним у нотаріуса та судів не було підстав для висновку, що цей договір не відповідає положенням чинного на момент його укладення законодавства або є недійсним.
Згідно з приписами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок смерті.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Судом встановлено, що інших спадкоємців, які звернулись з наміром прийняти спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , не має. 
Відповідачі, які залучені до участі у справі – близькі родичі спадкодавця (донька та колишня дружина померлого) кожен окремо повідомили суд про те, що не заперечують проти позову та просили задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Тобто, після смерті ОСОБА_7 єдиним спадкоємцем квартири за заповітом є позивач - син померлого - ОСОБА_1 , який своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено з посиланням на те, що договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований Товарною біржою «Дніпродзержинська», не відповідає вимогам діючого на той час законодавства (нотаріально не посвідчений).
Право власності ОСОБА_7 на квартиру було зареєстровано у Дніпродзержинському БТІ, позивачеві ж у праві власності на неї в порядку спадкування за заповітом нотаріусом відмовлено, а тому він скористався положеннями статті 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як підкреслив Пленум ВССУ у постанові № 5 (п. 37): «З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, необхідність в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Тобто, позивачем у даному випадку належно обраний спосіб захисту права, який, в тому числі, передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме визнання права, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 47, 128, 227 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. ст. 328, 392, 1218, 1258, 1261 Цивільного кодексу України 2003 року; ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Стребіж Анни Олегівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Дніпродзержинський філіал Придніпровської товарної біржи, Друга Кам`янська державна нотаріальна контора, Кам`янська міська рада, Комунальне підприємство «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації "Дніпропетровської обласної ради" про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ) право власності на нерухоме майно – квартиру, загальною площею 35,2 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з подальшою її реєстрацією в реєстрі речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 28 травня 2026 року.

Суддя         Я.О.Юрченко