УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/1303/21

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
04 червня 2026 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., представника позивача Крижанівського О.А., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Возної Ж.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2021 року адвокат Крижанівський О.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 2/3 частини автомобіля марки Hyundai, модель - і10, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , 2009 року випуску, VIN код № НОМЕР_2 , в сумі 85870,00 грн;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 2/3 частини автомобіля марки KIA, модель – Sportage, реєстраційний номер – НОМЕР_3 , 2009 року випуску, VIN код № НОМЕР_4 , в сумі 176361,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час подання позову до суду у провадженні Романівського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа № 290/1017/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та цивільна справа № 290/1018/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. 
За період шлюбу позивачем та відповідачем було придбано два транспортні засоби: автомобіль марки Hyundai, модель - і10, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , 2009 року випуску, сірого кольору, та автомобіль марки KIA, модель – Sportage, реєстраційний номер – НОМЕР_3 , 2009 року випуску, чорного кольору, які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_1 . 
Представник позивача вважає дане майно спільним сумісним майном подружжя, частки в якому між ними є рівними, однак вважає за можливе відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити частку спірного рухомого майна за позивачем у розмірі по 2/3 частки вищевказаного майна на підставі частини третьої статті 70 Сімейного кодексу України (далі СК України), оскільки неповнолітній син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.
У зв`язку з неможливістю врегулювання між позивачем та відповідачем питання стосовно визначення вартості спільного майна, представником позивача надано інформацію з онлайн-платформи ОСОБА_6 , з якої вбачається, що станом на 24 грудня 2021 року ринкова вартість автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, складає 4739 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 128806,00 грн, ринкова вартість автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, складає 9733 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 264542,00 грн. Тобто 2/3 частини автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, складає 85870,00 грн, а 2/3 частини автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, складає 176361,00 грн.
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2021 року у цивільній справі № 290/1260/21 задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль марки Hyundai, модель - і10, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_5 , рік випуску – 2009, колір – сірий, та на автомобіль марки KIA, модель – Sportage, реєстраційний номер – НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_6 , рік випуску – 2009, колір – чорний, що належать ОСОБА_1 .
Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, відповідачем подано до суду відзив, в якому вказано на відсутність підстав на збільшення частки спірного рухомого майна позивачу, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги в цій частині позову, останньою не надано. Зазначено, що він неодноразово звертався до позивача з пропозицією щодо мирного врегулювання питання стосовно поділу спільного майна, однак відповідь від ОСОБА_3 не надходила. Щодо визначеної стороною позивача ринкової вартості спірних автомобілів, відповідач заперечив, оскільки вважає її завищеною та вказав, що вона не відповідає реальному технічному стану транспортних засобів. 
Під час підготовчого провадження представник позивача збільшив розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви та просить здійснити поділ майна подружжя, а саме автомобіля марки Hyundai, модель - і10, та автомобіля марки KIA, модель – Sportage, стягнувши на користь позивача 2/3 частини вартості автомобіля Hyundai в сумі 130770,00 грн та 2/3 частини вартості автомобіля KIA в розмірі 268590,00 грн.
На обґрунтування збільшення розміру позовних вимог представником позивача зазначено, що на момент подачі позову (24.12.2021) ринкова вартість спірного рухомого майна визначена в іноземній валюті (доларах США). Згідно даних Національного Банку України, курс долара США станом на 03.07.2025 становить 41,812 грн за 1 долар США. Відтак, 2/3 частки автомобіля марки Hyundai, модель - і10, вартість якого складає 4739 доларів США, в гривневому еквіваленті станом на 03.07.2025 становить 130770,00 грн, 2/3 частки автомобіля марки KIA, модель – Sportage, вартість якого складає 9733 доларів США, в гривневому еквіваленті станом на 03.07.2025 становить 268590,00 грн.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. 
Відповідач та представник відповідача щодо задоволення позову заперечили, вказавши, що спірні транспортні засоби були відчужені в період перебування у шлюбі з позивачем, про що остання була достеменно обізнана та їй було передано значну частину коштів за продані автомобілі. Заявлена стороною позивача вартість автомобілів не можна вважати об`єктивною та дійсною. Роздруківки цін продажу аналогічних автомобілів з інтернет ресурсу не є належними та допустимими доказами на підтвердження вартості спірного рухомого майна. Наголошено, що поділ майна подружжя здійснюється, як правило, на принципах рівності часток, отже приведення майна до поділу повинно відбуватись виходячи з принципу або рівності часток або відступу від рівності часток з обґрунтуванням цього, як-то передбачено статтею 70 СК України.
Допитаний свідок ОСОБА_7 – дядько ОСОБА_1 , показав, що у вересні 2021 року (точної дати свідок не пам`ятає) він прибув в селище Миропіль до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою огляду та купівлі автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску. Під час розмови були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Остаточну ціну між ними було узгоджено в сумі 5000 доларів США. Кошти свідок безпосередньо передав ОСОБА_1 за відсутності ОСОБА_3 . У жовтні 2021 року при переоформленні даного транспортного засобу у ТСЦ ОСОБА_3 була відсутня, письмової згоди другого з подружжя на реалізацію автомобіля ТСЦ не вимагало.
Допитана свідок ОСОБА_8 – двоюрідна тітка та хрещена мати ОСОБА_1 , показала, що у 2021 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прибули до її місця проживання з проханням позики грошових коштів в сумі 12000 доларів США на сімейні потреби, про що ОСОБА_1 було написано розписку у довільній формі. Ініціатором такої розмови був ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_3 . В подальшому, ОСОБА_1 було повернуто частину коштів в розмірі 2000 доларів США.
Позивач та представник позивача ОСОБА_9 в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце його проведення, не з`явилися.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, а також допитавши свідків, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 25 липня 2015 року сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області актовим записом № 102.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 28 січня 2022 року, шлюб між сторонами розірвано.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 28 січня 2022 року, з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на неповнолітню дитину – ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно довідки Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 23.12.2021, спільна дитина відповідача та позивача проживає разом з останньою та перебуває на її утриманні.
Платіжними інструкціями акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» підтверджується факт перерахування грошових коштів на ім`я отримувача ОСОБА_10 , номер картки отримувача – НОМЕР_7 , в сумі 2000,00 грн (дата операції – 09.07.2021), 1500,00 грн (дата операції – 29.07.2021), 3000,00 грн (дата операції – 10.09.2021), 3000,00 грн (дата операції – 27.09.2021), 500,00 грн (дата операції – 06.10.2021), 2000,00 грн (дата операції – 21.06.2021), 5000,00 грн (дата операції – 21.09.2021).
Згідно довідок 10 Територіального вузла урядового зв`язку спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03.03.2025, за період з лютого 2022 року по лютий 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 10.05.2023, ОСОБА_4 після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».
За час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, подружжям було придбано наступне рухоме майно:
- транспортний засіб марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 , який на праві власності 19.06.2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 ;
- транспортний засіб марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_4 , реєстраційний номер – НОМЕР_3 , який на праві власності 28.07.2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 .
01 жовтня 2021 року Територіальним сервісним центром МВС 1841 РСЦ ГСЦ МВС в Житомирська укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1841/2021/2833275, за умовами якого ОСОБА_1 відчужив транспортний засіб марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_4 , реєстраційний номер – НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_7 за 133000,00 грн.
Витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів № 2258264 сформованого 21.01.2026 щодо транспортного засобу марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, номер кузова – НОМЕР_4 , підтверджується перереєстрація спірного транспортного засобу марки KIA, модель – Sportage, на нового власника ( ОСОБА_7 ) по договору укладеному в ТСЦ 1841 зі зміною номерного знаку на НОМЕР_11 . 26.05.2023 вищевказаний транспортний засіб перереєстрований на іншого власника ( ОСОБА_12 ) по договору укладеному в ТСЦ 5644 зі зміною номерного знаку на НОМЕР_12 .
16 грудня 2021 року ОСОБА_1 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал» (далі ТОВ «Автокапітал»), як комісіонером, договір комісії № 7990/21/3/003813 з продажу комісіонером транспортного засобу марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_1 .
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів № 2258226 сформованого 21.01.2026 щодо транспортного засобу Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, номер кузова - НОМЕР_2 , даний транспортний засіб марки Hyundai, модель - і10, був зареєстрований за ОСОБА_1 з 19.06.2020 по 16.12.2021. 17.12.2021 вищевказаний транспортний засіб перереєстрований на іншого власника ( ОСОБА_13 ) по договору купівлі-продажу (СГ), орган реєстрацій: ТСЦ 1841, зі зміною номерного знаку на НОМЕР_13 . 02.06.2023 даний транспортний засіб перереєстрований на іншого власника ( ОСОБА_14 ) по договору укладеному в ТСЦ 6844 зі зміною номерного знаку на НОМЕР_14 .
Згідно наданих представником позивача калькулятора розрахунку вартості автомобіля із сайту AUTO.RIА станом на 24 грудня 2021 року, вартість автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, складає в середньому 4739 доларів США, що еквівалентно 128806,00 грн; вартість автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, складає в середньому 9733 доларів США, що еквівалентно 264542,00 грн.
Згідно розрахунку, який міститься у письмовій заяві про збільшення розміру позовних вимог, вартість автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, станом на 03.07.2025 в гривневому еквіваленті становить 198137,00 грн (із розрахунку: 4739 доларів США * 41,812 грн), вартість автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, в гривневому еквіваленті становить 406956,00 грн (із розрахунку: 9733 доларів США * 41,812 грн).
Матеріали справи також містять копію розписи від 24.12.2021 написану від імені ОСОБА_4 , згідно якої остання отримала кошти в сумі 500 доларів США від продажу земельної ділянки.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята статті 7 СК України).
Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц, провадження №14-325цс18).
Згідно із статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої, другої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц).
Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 522/11159/21, від 24 жовтня 2024 року в справі № 753/10230/20, від 11 вересня 2024 року в справі № 487/2337/22).
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).
Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:
- у справі №755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;
- у справі №127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;
- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.
У частині третій статті 12, частині першій статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, та автомобіль марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, тобто спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя і на них поширюється презумція спільності майна подружжя.
У ОСОБА_1 , на ім`я якого були зареєстровані вищевказані транспортні засоби, відсутнє зазначене спільне майно подружжя (01.10.2021 ним відчужено автомобіль марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, на користь третьої особи ( ОСОБА_7 ) згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1841/2021/2833275 від 01.10.2021; 16.12.2021 ним укладено з комісіонером (ТОВ «Автокапітал») договір комісії № 7990/21/3/003813 з продажу автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску).
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя.
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять письмової згоди ОСОБА_3 на відчуження спірних транспортних засобів, яка в силу вимог статті 60 СК України є співвласником відчуженого за вказаними договорами майна і така обставина не спростована.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц, зазначено, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
Будь-яких належних доказів, що продаж автомобілів, які належали подружжю здійснено з письмової згоди ОСОБА_3 , а також, що грошові кошти, отримані від продажу спільного майна витрачались в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять та стороною відповідача не доведено.
Посилання сторони відповідача на те, що в матеріалах справи містяться докази того, що позивач отримала кошти за продаж вказаних автомобілів та претензій остання не має, що підтверджується відповідною розпискою, спростовуються матеріалами справи.
Так, розписка написана від імені ОСОБА_4 про те, що остання отримала кошти в сумі 500 доларів США від продажу земельної ділянки, матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_1 не має та в майбутньому не матиме, взагалі не містить відомостей про отримання позивачем від відповідача коштів від реалізації спірних автомобілів, а тому судом до уваги не береться.
Отримані під час судового розгляду пояснення свідка ОСОБА_7 щодо обізнаності позивача про відчуження транспортного засобу марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, не є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин щодо надання згоди другого з подружжя на реалізацію їх спільного рухомого майна, враховуючи, що така згода може здійснюватися лише у письмовій формі.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 розпорядився автомобілями, які придбано сторонами у період шлюбу, на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_3 , остання має право на грошову компенсацію частки вартості спірних транспортних засобів, тому це майно є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України.
Право одного з подружжя на отримання компенсації за належну йому частку в спільному майні передбачено статтею 71 СК України, а також статтями 364, 370 ЦК України.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
У разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, на час вирішення спору (така вартість може не бути тотожною ціні, за якою майно було відчужене). 
Оскільки позивач пред`явила позов про поділ рухомого майна подружжя з метою відновлення майнових прав у спільному майні та розуміючи, що вона має право на частку компенсації від ринкової вартості цих автомобілів, то ефективним способом захисту її права буде стягнення компенсація вартості її частки в майні.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)).
У випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна (транспортного засобу), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15).
Так, позивач до суду з цим позовом звернулася 24 грудня 2021 року. Спірний автомобіль марки КІА, модель – Sportage, 2019 року випуску, та автомобіль марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, які є спільною сумісною власністю подружжя, було відчужено відповідачем без згоди ОСОБА_3 третім особам 01 жовтня 2021 року та 17 грудня 2021 року.
На час розгляду справи встановлено, що 26.05.2023 та 02.06.2023 вищевказані транспортні засоби перереєстровані на інших власників.
На момент пред`явлення даного позову, сторона позивача визначила вартість автомобіля марки КІА, модель – Sportage, 2019 року випуску, та автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, шляхом аналізу ринку автомобілів відповідної марки.
Із наданої представником позивача до суду інформації з онлайн-платформи ОСОБА_6 , яка є офіційним сайтом з продажу автомобілів, станом на 24 грудня 2021 року вартість автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, складає в середньому 4739 доларів США, що еквівалентно 128806,00 грн, вартість автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, складає в середньому 9733 доларів США, що еквівалентно 264542,00 грн.
При таких обставинах, сторона позивача визначила вартість автомобіля марки Hyundai у 4739 доларах США, вартість автомобіля марки KIA – у 9733 доларах США.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, сторона відповідача вказала, що подані стороною позивача докази щодо ринкової вартості автомобілів є неналежними.
Водночас, сторони не скористалися наданим їм процесуальним законом правом на звернення до суду з клопотанням про призначення судової експертизи з метою визначення дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя. Жодних експертних висновків отриманих у досудовому порядку, щодо вартості рухомого майна, не надано.
Зважаючи на встановлений процесуальним законодавством України принцип диспозитивності цивільного судочинства та ненадання відповідачем інших, альтернативних доказів з приводу вартості вищевказаного майна, у суду відсутні правові підстави для відхилення представлених позивачем доказів з цього приводу.
Доказів на спростування указаного позивачем розміру дійсної вартості автомобілів відповідачем не надано.
Виходячи із наведеного, при визначенні вартості відчужених відповідачем автомобілів, суд бере до уваги загальнодоступні відомості щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, що вказані позивачем в межах заявлених нею позовних вимог, враховуючи при цьому наведені вище положення, а також поведінку сторони відповідача, які протягом усього часу розгляду справи в суді, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не надали жодної інформації щодо їх ринкової вартості.
Щодо позовних вимог ОСОБА_3 в частині відступлення від рівності часток на її користь та збільшення частки майна, а саме: 2/3 частини транспортного засобу марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, та 2/3 частини транспортного засобу марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, суд зазначає наступне.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити як від засади рівності часток подружжя, так і збільшити частку враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21).
Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17).
Звертаючись до суду з позовом сторона позивача, обґрунтовуючи свої вимоги приписами частин 1, 3 статті 70 СК України щодо того, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, просить відійти від рівності часток на користь позивача та збільшити її частку в майні в розмірі по 2/3 частки кожного зі спірних транспортних засобів.
Підставами за відступу від рівності часток та збільшення частки ОСОБА_3 стороною позивача зазначено, що позивач проживає разом з неповнолітнім сином окремо за іншою адресою, дитина перебуває на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню їх спільної дитини.
Між тим, проживання дитини з позивачем, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Доказів того, що розмір аліментів, який неповнолітня дитина одержує, є недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, матеріали справи не містять. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірних транспортних засобів, стороною позивача не доведено.
Тому, з урахуванням викладеного та беручи до уваги положення статті 70 СК України, суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя.
Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, та 1/2 частини вартості автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, суд виходить з наступного. 
У заяві про збільшення розміру позовних вимог представник позивача просить стягнути грошову компенсацію належної позивачу частки спірних транспортних засобів, вартість яких визначена в іноземній валюті (доларах США), у гривневому еквіваленті станом на 03.07.2025.
Станом на 03 липня 2025 року офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України, становив 41,8116 грн.
Таким чином, вартість автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, станом на 03.07.2025 в гривневому еквіваленті становить 198137,59 грн (із розрахунку: 4739 доларів США * 41,81 грн), вартість автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, в гривневому еквіваленті становить 406936,73 грн (із розрахунку: 9733 доларів США * 41,81 грн).
Відтак, 1/2 частка транспортного засобу марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, становить 99068,79 грн (виходячи із розрахунку 99068,79 грн = 198137,59 грн / 2); 1/2 частка транспортного засобу марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, становить 203468,36 грн (виходячи із розрахунку 203468,36 грн = 406936,73 грн / 2).
З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що автомобіль марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, та автомобіль марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, було відчужено ОСОБА_1 без згоди на те дружини ОСОБА_3 на користь третіх осіб, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення компенсації частки відчужуваних транспортних засобів підлягають частковому задоволенню та на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню з відповідача 1/2 вартості автомобіля марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, у розмірі 99068,79 грн та 1/2 вартості автомобіля марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, у розмірі 203468,36 грн, виходячи із принципу рівності часток подружжя при поділі їх спільного майна та дійсної вартості майна на час розгляду справи.
Частково задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною сьомої статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10-13, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_15 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_16 ) грошову компенсацію належної їй 1/2 частки транспортного засобу марки Hyundai, модель - і10, 2009 року випуску, VIN код № НОМЕР_2 , в розмірі 99068 (дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят вісім) грн 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_15 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_16 ) грошову компенсацію належної їй 1/2 частки транспортного засобу марки KIA, модель – Sportage, 2009 року випуску, VIN код № НОМЕР_4 , в розмірі 203468 (двісті три тисячі чотириста шістдесят вісім) грн 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_15 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_16 ) 3025,15 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. 

Роз`яснити, що згідно вимог частини сьомої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Тридцятиденний строк на оскарження даного судового рішення слід обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 червня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.В. Ковальчук