ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1566/26 Справа № 175/21675/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Заборський В. О. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Нікітюк В.М., за участю захисників Торубарова А.В., Федосєєва Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників Торубарова А.В., Федосєєва Є.О. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови, 31.10.2025 о 23:00 год. біля будинку №83 по вул. Парковій у м. Краматорську водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel» Combo, номерний знак НОМЕР_1 (на чорному фоні), в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820, результат якого становить 0,47‰ (тест №1520). Від керування водія відсторонено. Керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Торубаров А.В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого всі наступні вимоги останній не повинен був виконувати, а складені: протокол серії ЕПР1 №499805 від 31.10.2025 про адміністративне правопорушення; акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів без дати та чек тестування на алкоголь, в якому не зазначено до якого протоколу він додається, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 . Вважає, що вміст алкоголю у повітрі, що видихав ОСОБА_1 , не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права. Вказує на відсутність у ОСОБА_1 зовнішніх ознак сп`яніння. Наголошує, що за відсутності ознак алкогольного сп`яніння, заперечення ОСОБА_1 факту вживання алкоголю та незгоди останнього з показником приладу 0,47 проміле, що згідно з природною нормою алкоголю у повітрі, що видихається, винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 а ПДР є недоведеною поза розумним сумнівом. Звертає увагу, що ОСОБА_1 фактично не погодився з результатами огляду. Зауважує, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом.
В апеляційній скарзі захисник Федосєєв Є.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді ним пропущений з поважних причин, оскільки договір про надання правничої допомоги ним укладений лише 18.05.2026 року, а попереднє звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою відбулося в межах строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не повно дослідив наявні у справі докази, не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 . Зауважує, що фактично причиною зупинки ОСОБА_1 було керування транспортним засобом з непрацюючою правою фарою в темну пору доби, однак матеріали справи не містять відповідної постанови про притягнення його до відповідальності за ст. 121 КУпАП. Вказує на порушення порядку та процедури огляду. Зазначає, що наявний у матеріалах справи протокол є нечитабельним та внаслідок незадовільної якості друку неможливо прочитати переважну більшість зазначених у ньому відомостей, а також не містить ознак сп`яніння, які виявлені у ОСОБА_1 . Наголошує про відсутність у ОСОБА_1 зазначених ознак сп`яніння. Звертає увагу, що долучений до протоколу відеозапис не є безперервним та не містить фіксації всіх подій, а тому не може бути визнаний належним та допустимим доказом. ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом. Крім того, суд не звернув увагу на те, що тримісячний строк притягнення ОСОБА_1 до відповідальності минув, у зв`язку з чим справа підлягала закриттю.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
За змістом п.2.9 «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд із дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував всі обставин справи, вирішив їх в точній відповідності із законом, а також повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.
Факт скоєння адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджуються наступними доказами. 
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499805 від 31.10.2025 року, згідно якого 31.10.2025 о 23:00:00 в м. Краматорськ по вул. Паркова, біля буд. 83 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Combo, державний номерний знак НОМЕР_1 (на чорному фоні) в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 зі згоди водія, результат 0,47‰ тест №1520. Від керування водія відсторонено. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Результат огляду на стан сп`яніння – 0,47 ‰, із яким ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його особистим підписом.
Роздруківкою тестування на алкоголь за допомогою «Alcotest Drager 6820», прилад № ARНК-0061 тест № 1520 від 31.10.2025 року, з якої вбачається, що 31 жовтня 2025 року о 23:12 годині протестовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено 0,47 ‰, та яка містить підпис тестуємої особи.
Відеозаписом до протоколу, на якому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820, та зафіксовано результат огляду 0,47‰, з яким ОСОБА_1 погодився.
Рапортом інспектора, з якого вбачається, що під час несення служби в м. Краматорськ по вул. Паркова, біля буд. 83 приблизно о 23 годині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб Opel Combo, державний номерний знак НОМЕР_1 (на чорному фоні) під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування у останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 Drager, результат 0,47‰ тест №1520 водій з результатом згоден.Складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія від керування відсторонено, передано ВСП.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належним, допустимим та достовірним, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у протоколі містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, про застосування технічних засобів для виявлення правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції поклав не лише протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , а в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами. Протокол є читабельним, а його фабула повно та об`єктивно розкриває обставини вчинення правопорушення. Протокол містить підпис ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про незазначення у протоколі виявлених ознак алкогольного сп`яніння на увагу не заслуговують, оскільки протокол складено за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Отже підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.
Доводи апеляційної скарги, що відеозапис не містить фіксації всіх подій та не є безперервним, що суперечить вимогам «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису» затверджену наказом МВС № 1026 від 18.12.2018р., тому не може бути визнаний доказом у справі, також є неслушними за таких підстав.
Відповідно до п. 5 вказаної Інструкції, як наголошено в апеляційній скарзі, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Вказана вимога передбачає саме ведення безперервного запису, а не долучення такого відеозапису до матеріалів справи. Є логічним, що у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП інтерес представляє певний проміжок часу з відображенням фактичних обставин справи, та також є логічним недоцільне дослідження судом всього часу несення чергування працівниками поліції від початку увімкнення відеореєстратора до завершення чергування, коли мова йде тільки про час огляду особи на стан сп`яніння.
Апеляційний суд наголошує, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. 
На відеозапису відображено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Opel Combo, державний номерний знак НОМЕР_1 , факт виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, зафіксовано факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820, та зафіксовано результат огляду 0,47 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.
З огляду на вищезазначене не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не містить факту складання протоколу в присутності ОСОБА_1 .
Твердження захисників про безпідставність зупинки на увагу не заслуговують, оскільки транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинений за порушення ПДР, а саме за керування транспортним засобом з непрацюючим правим габаритом в темну пору доби та причина зупинки озвучена водію.
Відсутність у матеріалах справи постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 121 КУпАП не свідчить про безпідставність зупинки та не спростовує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння апеляційний суд не приймає, оскільки виявлення таких ознак покладається на працівника поліції та відбувається за оцінкою поліцейського під час спілкування з водієм та в подальшому може слугувати підставою для пропонування пройти відповідний огляд. 
Твердження захисника про неповідомлення ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння спростовуються оглянутим відеозаписом.
Огляд проводився за згодою ОСОБА_1 . Порядок огляду на стан сп`яніння працівниками поліції дотримано. Доказів на підтвердження того, що останній вимагав надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу Drager Alcotest 6820, за допомогою якого проводився огляд на стан сп`яніння, безпосередньо перед проведенням огляду, у матеріалах справи не міститься, тому доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.
Посилання захисника на те, що роздруківка тестування на алкоголь за допомогою «Alcotest Drager 6820» не містить серію та номер протоколу апеляційний суд не приймає, оскільки при розгляді справи перевага надається змісту доказу та даний доказ суд оцінює в сукупності з іншими доказами у справі.
Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, а також про те, що останній фактично не погодився з результатами огляду, також спростовуються оглянутим відеозаписом.
Що стосується посилання сторони захисту на необхідність дотримання судом європейського законодавства та що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння з урахуванням положень Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована УРСР 25 квітня 1974 року, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01 травня 1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 ‰.
Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, станом сп`яніння є результат спеціального технічного засобу з цифровим показником більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Пунктом 4 розділу ІІ Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Так, відповідно до технічних характеристик приладу «Drager Alcotest 6820» межі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка +/- 0,02 проміле - у діапазоні від 0 до 0,2 проміле, відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0,2 проміле; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка: +/- 0,04 проміле - у діапазоні від 0 до 0,4 проміле; відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0,4 проміле.
З огляду на те, що у ОСОБА_1 виявлено 0,47 проміле алкоголю, що, навіть з урахуванням похибки для технічного приладу «Drager Alcotest 6820» ( +/- 10% - у діапазоні понад 0,4 проміле), перевищує допустиму кількість алкоголю в організмі, у суду відсутні підстави вважати, що такий цифровий показник може бути викликаний похибкою.
Доводи апеляційної скарги про закінчення тримісячного строку для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не можуть бути взяті до уваги, оскільки це не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу.
З огляду на вищезазначене, надані суду докази в їх сукупності є належними та достатніми доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, на думку апеляційного суду, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:
Поновити захиснику Федосєєву Є.О. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді.
Апеляційні скарги захисників Торубарова А.В., Федосєєва Є.О. залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя