ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/35111/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі №160/35111/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10 грудня 2025 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, що полягала у формальному та неналежному розгляді скарги позивача від 24.10.2025 р. та наданні відповіді від 04.12.2025 № 175123/К-25393/20.3.2, яка не містить жодної правової оцінки фактів систематичного невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду і незастосування до боржника державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеси штрафних санкцій, передбачених ст. 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у межах виконавчого провадження № 76759436.
- зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу позивача від 24.10.2025 по суті із наданням належної правової оцінки діям та бездіяльності державної виконавчої служби щодо непритягнення боржника ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання рішення, та вжити передбачених законом заходів контролю для забезпечення реального виконання рішення суду (у тому числі притягнути боржника до встановленої законом відповідальності). 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 24.10.2025 року з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР щодо належного порядку розгляду такої скарги. 
Зобов`язано Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24.10.2025 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що скарга позивача так і не була розглянута належним чином, оскільки порушені в ній питання або/та не оцінені взагалі, або оцінені неналежним чином. Не надано оцінки усім питанням порушеним у скарзі і в листі Міністерства юстиції України від 08.01.2026 року, адже відповідач фактично обґрунтував відмову в задоволенні прохання позивача щодо застосування штрафних санкцій шляхом ігнорування доводів позивача в межах цієї ж скарги про неналежність актів державного виконавця. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 24.10.2025, за результатами якої надано інформацію на всі порушені у скарзі питання листом від 08.01.2026 № 2589/К-25393/20.3.2.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснює примусове виконання виконавчого листа від 18.11.2024 року у справі №335/7221/21, виданого Ордонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. 
ОСОБА_2 має в цьому виконавчому провадженні статус боржника, а ОСОБА_1 – статус стягувача. 
Виконавчий лист виданий щодо: 
- визначити такий спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі зустрічей кожен вівторок з 17:00год до 19:00 год та щосуботи з 15:00 до 19:00год в присутності матері дитини ОСОБА_2 та психолога, у тому числі з можливістю відвідування місць дозвілля та відпочинку за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безперешкодного спілкування за телефоном та засобами відеозв`язку у будь-який інший час за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В подальшому (з 23.09.2025 року) зобов`язання викладено наступним чином: 
- Визначити такий спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі зустрічей кожен вівторок з 17:00год до 19:00 год та щосуботи з 15:00 до 19:00год в присутності матері дитини ОСОБА_2 та психолога, у тому числі з можливістю відвідування місць дозвілля та відпочинку за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безперешкодного спілкування за телефоном та засобами відеозв`язку у будь-який інший час за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
- З урахуванням ухвали Вознесенівського районний суд міста Запоріжжя № 335/7222/21 від 10.07.2025 року про зміну та спосіб і порядок виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/7222/21 від 18.11.2024 року шляхом забезпечення ОСОБА_2 у визначені вказаним рішенням дні - та години зустрічей ОСОБА_1 і ОСОБА_4 спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за телефоном та засобами відеозв`язку (в онлайн режимі).
Обставини чергових зустрічей зафіксовані в актах державного виконавця: від 27.05.2025 року, від 31.05.2025 року, від 20.06.2025 року, від 18.07.2025 року, від 07.10.2025 року. Згідно викладу таких актів спілкування не відбувалося за бажанням дитини або відбувалося без присутності психолога, про необхідність участі якого вказував позивач (акт 31.05.2025 року). 
До кожного з вищевказаних актів позивачем подано зауваження, які загалом стосувалися негативного впливу третьої особи на дитину та процес її спілкування з позивачем в цілому. 
Також позивачем надано два диски, на яких зафіксовані відповідні відеозустрічі: на записах присутній державний виконавець (на стороні боржника) та позивач (на іншій стороні). Також на відеозаписах на стороні боржника присутні представник третьої особи (періодично з`являється в кадрі), ОСОБА_2 (періодично з`являється в кадрі) та сама дитина (періодично з`являється в кадрі). На окремих відеозаписах присутній інший державний виконавець. Самі відеозаписи являють собою записи екрану мобільного телефону, на яких відбуваються відеодзвінки позивача та третьої особи. Також окремі відеозаписи здійснені не як двосторонній дзвінок, а як тристоронній. На відеозаписі за 18.07.2025 року також присутня психолог. 
Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 22.10.2025 року №4735/К-5721-03.2/03.2-06 розглянуто скаргу позивача від 22.09.2025 року, яка надійшла з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 
Згідно викладу листа описано обставини виконавчого провадження та повідомлено про відсутність підстав для проведення службового розслідування (а.с. 10-12). 
24 жовтня 2025 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив: 
1) притягнути боржника ( ОСОБА_2 ) по №76759436 до відповідальності за невиконання рішення про встановлення побачень з дитиною згідно зі статтями 64-1 і 75 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих мною матеріалів;
2) визнати бездіяльність органів державної виконавчої служби під час здійснення виконавчого провадження №76759436 неправомірною;
3) визнати бездіяльність (неналежне реагування) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області неправомірною;
4) забезпечити належне реагування Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на факти ігнорування норм Закону і фальсифікації актів виконавчих дій;
5) вжити всіх необхідних заходів для реального виконання рішення суду (а.с. 6-8).
У вищезазначеній скарзі позивачем стверджувалося наступне: фальсифікація перебігу виконавчих дій та ігнорування зауважень. В актах, складених державними виконавцями стосовно проведених виконавчих дій штучно змінюється суть подій, а подані мною зауваження (зокрема від 27.05.2025, 31.05.2025, 20.06.2025, 18.07.2025, 07.10.2025) повністю ігноруються. Найбільш показовим є виконавчий акт від 18.07.2025 р., який складався у присутності психолога та виконавчої групи з трьох державних виконавців. У ньому не відображено факт активного втручання представника боржниці у процес зв`язку з дитиною та конкретного зриву комунікації батька з психологом, передбаченої рішенням суду. Забезпечення спілкування батька з донькою за обов`язкової участі психолога є ключовим елементом виконання рішення суду, прямо визначеним Верховним Судом України у справі, за якою відкрито це виконавче провадження. Мета такої участі — подолання штучно сформованого негативного ставлення дитини до батька, спричиненого тривалою ізоляцією з боку матері та навіюванням відповідних установок; отже, державний виконавець має фіксувати й забезпечувати саме дії боржника щодо організації участі психолога, а не зводити зміст актів до формальної констатації «відмови дитини». Виконавча група з трьох державних виконавців не змогла забезпечити спілкування стягувача з дитиною за присутності психолога, згідно рішення суду, проте в акті група зазначає лише відмову дитини», не фіксуючи дій боржника або його представника, які й призвели до неможливості виконання.
Також скаржник вказував, що: у моїх зауваженнях до акта від 07.10.2025 р. наголошено, що акт навіть не відображає, як боржник забезпечував зв`язок: камера відеозв`язку була, розгорнута на стіну, а на прохання показати дитину боржник лише, послалася на «неможливість» від`єднати ноутбук від мережі і згодом відмовилася перейти на телефон, що унеможливило нормальний контакт. Такими діями боржник свідомо створює перешкоди спілкуванню і під час інших моїх дзвінків донці в години, встановлені судом. Наводились і інші похідні доводи (а.с. 6-8).
Листом відповідача від 04.12.2025 року №175123/К-25393/20.3.2. скаргу позивача розглянуто. 
Відповідач описав обставини виконавчого провадження та повідомив: подальший хід виконання зазначеного виконавчого провадження залишено на контролі начальника Управління та буде організовано відповідно до вимог чинного законодавства. Додатково інформуємо, що наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.09.2025 № 7758/12-05 на державного виконавця ОСОБА_5 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с. 13-14).
Вже в ході судового розгляду відповідач надав до суду результат повторного розгляду скарги позивача листом від 08.01.2026 року №2589/К-25393/20.3.2, згідно з яким детальніше наведено виклад обставин виконавчого провадження, вказано посилання на положення законодавства та зазначено, що оскільки, відповідно до актів державного виконавця від 27.05.2025, 20.06.2025, 18.07.2025, 07.10.2025, боржницею забезпечено виконання рішення суду, однак донька відмовилась від спілкування з батьком, підстави для застосування до боржниці штрафних санкцій, відсутні. З приводу порушених у скарзі питань щодо визнання бездіяльності органів державної виконавчої служби під час здійснення виконавчого провадження № 76759436, а також бездіяльність (неналежне реагування) Управління – неправомірною, забезпечення належного реагування Управління на факти ігнорування норм Закону і фальсифікації актів виконавчих дій зазначаємо наступне. За результатами розгляду скарги позивача від 22.09.2025, в якій порушувались питання щодо: визнання виконавчих дій від 18.07.2025 такими, що проведені з порушенням вимог Закону та Інструкції; проведення службової перевірки дій (та бездіяльності) усіх державних виконавців виконавчої групи у виконавчому провадженні № 76759436; у разі виявлення порушень притягнути винних посадових осіб до відповідальності; зобов`язати орган державної виконавчої служби забезпечити службовий/нейтральний канал відеозв`язку та техніку; гарантувати безперешкодну участь дитячого психолога; залучити орган опіки та піклування; встановити чіткий регламент участі інших осіб (заборона втручань під час спілкування батька, дитини й психолога, у разі порушення – припиняти участь такої особи; забезпечити повну відео- та письмову фіксацію істотних обставин; перевірити виконання боржником умови судового рішення про участь психолога у кожній зустрічі та, у разі невиконання, застосувати передбачені Законом заходи впливу, листом Управління від 22.10.2025 № 4735/К-5721-03.2/03.2/03.2-06 позивачу надано відповідь. Вказаним листом позивачу надано повну інформацію, про вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання виконавчого провадження № 76759436, зокрема, щодо залучення спеціаліста-психолога, представника органу опіки та піклування у проведенні виконавчих дій, а також поінформовано про порядок та умови проведення службового розслідування. Окрім цього, листом Управління від 22.10.2025 № 4735/К-5721- 03.2/03.2/03.2-06 позивачу повідомлено, що статтями 18, 19 Закону передбачено права та обов`язки державного виконавця та сторін виконавчого провадження. З приводу порушеного у зверненні питання щодо вжиття всіх необхідних заходів для реального виконання рішення суду інформуємо, що наразі державним виконавцем вживаються заходи, спрямовані на виконання рішення суду за участю психолога, оскільки виконавчим документом прямо визначено обов`язкову умову проведення побачень з дитиною - присутність психолога (а.с. 94-96).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача що полягає у неналежному розгляді скарги від 24.10.2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням в т.ч. забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі – Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 4 ст. 3 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За ст. 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).
Відповідно до ч. 1-7 ст. 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Частиною 1 ст. 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно з ч. 1-3 ст. 17 Закону №393/96-ВР скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються. Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу. Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України.
За ч. 1 ст. 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Позивачем у скарзі від 24.10.2025 року було зазначено про ігнорування зауважень до актів державного виконавця; формальне складання актів державним виконавцем та не відображення факту втручання представника боржниці у процес зв`язку з дитиною, зрив комунікації батька з психологом; не забезпечення нормального контакту, в результаті чого дитину не видно. З відповіді відповідача вбачається, що відповідачем не надано оцінки доводам позивача:
- про оцінку зауважень його до актів державного виконавця (відповідач не вказує ані зміст таких зауважень, ані стан їх врахування при наступних побаченнях та складанні нових актів, не наведено оцінку відповідача результату такого врахування державними виконавцями – чи було врахування зауважень, чи є воно достатнім і тд);
- про втручання представника боржниці у процес спілкування (не вказано чи мало місце та, якщо так, в які дати мало місце таке втручання, ким здійснено, до чого воно зводилося, яким чином відповідач оцінює таке втручання, якщо воно мало місце, яким чином це врахували державні виконавці та чи визнає відповідач такі дії достатніми і тд);
- про зрив комунікації з психологом (участь психолога взагалі не вказана, стан комунікації не оцінений, в чому полягає зрив комунікації не роз`яснено і тд);
- про неналежне розташування пристрою для спілкування, в результаті чого дитину не видно (не вказано чи дійсно це мало місце, коли саме, чи зумовлене це об`єктивними обставинами, яким чином це врахував державний виконавець, яким чином відповідач оцінює достатність відповідних заходів державного виконавця і тд). У листі від 08.01.2026 відповідач зазначає про те, що відповідно до актів державного виконавця від 27.05.2025, 20.06.2025, 18.07.2025, 07.10.2025, боржницею забезпечено виконання рішення суду, однак донька відмовилась від спілкування з батьком, підстави для застосування до боржниці штрафних санкцій, відсутні. Також, відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що листом від 04.12.2025 позивача повідомлено про притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції у скарзі ОСОБА_1 від 24.10.2025 року йдеться про поведінку боржника, представника боржника та те, як на поведінку цих осіб реагував державний виконавець.
Водночас, відповідь відповідача взагалі не містить оцінки вищевказаних обставин, в т.ч. не повідомлено в зв`язку з чим конкретно накладено дисциплінарне стягнення на державного виконавця (які саме дії зумовили відповідальність), яким чином відповідач оцінює посилання позивача на таку поведінку присутніх осіб під час здійснення виконавчих дій, яким чином відповідач вирішує порушені у скарзі питання в аспекті обставин скарги в цій частині, яким чином (якщо визнано, що згадані обставини негативно впливають на хід виконавчих дій) відповідач реагує на ці обставини або чому визнано, що вони не впливають на хід виконавчих дій. 
Враховуючи викладене суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що при повторному розгляді скарги позивача вона має бути розглянута повно та всебічно, а порушені в ній питання мають бути вирішені в повному обсязі за результатом належної оцінки викладених у скарзі обставин. Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі №160/35111/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі №160/35111/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко