УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 278/1206/25	Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.	
Категорія 130 КУпАП	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого судді Миколайчука П.В.,
із секретарем судового засідання Воробей Д.О., Лупіновою Д.П.,
за участю ОСОБА_1 ,
захисника Божок Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2026 року, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення, 24.02.2025 року о 07 годині 45 хвилин у с. Тетерівка, ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, почервонінням обличчя, тремтінням пальців рук; у порушення п. 2.5 ПДР, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Вимоги апеляційної скарги
На постанову суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про вкасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку її незаконністю та ухваленням з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 мотивував апеляційну скаргу наступним:
- справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, незважаючи на наявність належно обґрунтованого клопотання про відкладення судового засідання, позбавивши апелянта права на захист;
- суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової відеотехнічної експертизи;
- суд виконував функції обвинувачення, самостійно направляючи матеріали провадження на доопрацювання;
- суд не надав оцінки тому, що на запит суду відділом поліції не було надано копію постанови про притягнення до відповідальності за порушення ПДР, що могло б бути підставою зупинки, та не надано копію наказу про визначення маршруту та дислокації;
- ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, відносно яких встановлено окрему процедуру виявлення ознак сп`яніння, яку було порушено;
- у вказаний в протоколі час та місце ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не перебував, що підтверджує дорожній лист №870, в якому зазначено, що він 24.02.2025 пройшов медичний огляд і був допущений до керування транспортним засобом;
- ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду в медичному закладі, однак це не відображено на відеозаписі через його монтування;
- огляд водія з метою виявлення, чи перебуває останній у стані сп`яніння не може бути підставою зупинки транспортного засобу;
- у водія були відсутні ознаки сп`яніння, він пояснював, що поспішає на службу та може пройти огляд в медичному закладі, або в себе в частині.
Позиції учасників та рух справи
В судовому засіданні ОСОБА_1 та захисник Божок Л.В. підтримали апеляційну скаргу з мотивів, наведених у ній.
Захисником Божок Л.В. та Лістуновим Р.І. двічі заявлялося клопотання про проведення судової відеотехнічної експертизи, в задоволенні яких в судових засіданнях 20.05.2026 та 10.06.2026 відмовлено.
20.05.2026 захисником Божок Л.В. та 10.06.2026 ОСОБА_1 заявлялися відводи судді Миколайчуку П.В., у задоволенні яких 27.05.2026 суддею Костюковичем С.І. та 17.06.2026 суддею Кузнецовим Д.В. відмовлено. 
ОСОБА_1 пояснив, що керував транспортним засобом, його зупинили працівники поліції, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 був готовий пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер, однак поліцейські не дали цього зробити; від огляду не відмовлявся.
Мотиви та висновки суду апеляційної інстанції
Заслухавши пояснення учасників справи на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення викладають аргументи щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності саме у цьому протоколі, який суд має оцінити у сукупності з іншими доказами у справі. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Нормами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України “Про дорожній рух”, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. За змістом абзаців третього та п`ятого частини другої статті 16 вказаного Закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського в межах їх компетенції, не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Стаття 130 КУпАП встановлює відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку такого огляду. Порядок проходження огляду закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженій Наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду, затвердженому Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП). Суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою, — такими, які не залишають місця сумнівам.
Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, незважаючи на наявність належно обґрунтованого клопотання про відкладення судового засідання, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції було встановлено, що 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про відкладення розгляду справи та надання часу для залучення адвоката. Починаючи з 09 червня 2025 року по 21 січня 2026 року ОСОБА_1 та захисник Божок Л.В., належним чином повідомлені про дату слухання справи за допомогою sms-повідомлень, до суду не прибували. Адвокат Божок Л.В. неодноразово подавала клопотання про відкладення справи через зайнятість у інших судових засіданнях та витребування доказів.
За змістом ч. 2 ст. 268 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, при розгляді справи не є обов`язковою. ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та про те, що розгляд справи відбуватиметься Житомирським районним судом Житомирської області; йому було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Будучи обізнаним про свої права, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ними скористатися.
Право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є її невід`ємним правом, однак реалізується відповідною особою самостійно з власної волі. При цьому орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, зобов`язаний сприяти реалізації особою свого права на захист. Матеріали справи не містять даних про те, що суд першої інстанції будь-яким чином перешкоджав ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою; процесуальні права йому роз`яснювалися відповідно до вимог закону.
Враховуючи тривалість розгляду справи (дата події – 24.02.2025, дата надходження матеріалів до суду – 26.02.2025) та встановлену неодноразову неявку ОСОБА_1 і захисника (зокрема, наявність в матеріалах справи 7 клопотань про відкладення розгляду справи), суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що клопотання про відкладення від 10.02.2026 подано з метою затягування провадження та закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відкладення розгляду справи без наявності для цього правових підстав та її розгляд з порушенням строків, визначених ст. 277 КУпАП, має істотні негативні наслідки.
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову суду у задоволенні клопотання про призначення судової відеотехнічної експертизи, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 КУпАП, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування, а наявні у справі докази є взаємно суперечливими. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи та доводів сторін.
Порядок використання фото та відеотехніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України “Про національну поліцію”. Відповідно до п. 5 до розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстрованої в МЮУ 11.01.2019 №28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). Це положення підзаконного акту вказує на необхідність безперервності ведення відеозапису під час виконання поліцейським своїх обов`язків, а не зобов`язує надати безперервний відеозапис для огляду судом. Такий обов`язок законодавчо не закріплений.
Законодавчо визначені лише такі заборони для працівника поліції: самовільне видалення відеозаписів з носіїв, їх заміна, зміна системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів; перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки; копіювання, передання інформації стороннім особам. Відеозапис export-smivb починається із заставки з технічними метаданими, є безперервним з 07:22:21 до 07:53:51 за посекундним покажчиком часу та маркером EET 0000001 до 0047232, не містить явних відмінностей у якості зображення чи дефектів звуку. За змістом відеозапису не встановлено переривань у хронологічному порядку запису події, що узгоджується з іншими доказами у справі в їх сукупності. Наявність трьох Video ID пояснюється технічними особливостями роботи поліцейських реєстраторів та є стандартним технічним об`єднанням послідовних фрагментів запису, а не художнім монтажем. Зазначені обставини дають суду можливість зробити самостійний висновок про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а відтак призначення відеотехнічної експертизи не є необхідним. 
З цих же підстав суд апеляційної інстанції двічі відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про призначення судової відеотехнічної експертизи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд виконував функції обвинувачення, самостійно направляючи матеріали провадження на доопрацювання, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вжиття судом заходів для перевірки доказової бази, забезпечення сповіщення особи про розгляд справи є реалізацією судом своїх процесуальних повноважень в інтересах всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи у розумінні ст. 245 КУпАП та у відповідності до ст. 278 КУпАП, а не виконанням функцій обвинувачення. Матеріали справи та постанова суду першої інстанції не містять жодних ознак порушення принципу змагальності або упередженості. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки ненаданню поліцією копій постанови про притягнення до відповідальності за порушення ПДР як підстави зупинки та наказу про маршрут і дислокацію, апеляційний суд зазначає наступне.
При перегляді відеозапису export-smivb встановлено, що о 07 год 23 хв поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що зупинено його було за те, що не був пристебнутий ременем безпеки, на що водій відповів, що забув пристебнутися. Таким чином, зупинка транспортного засобу здійснена на законних підставах у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху.
Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України
Незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений пунктом та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу. За невиконання такого обов`язку, тобто відмову водія від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, настає юридична відповідальність, передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, не містить такого елементу, як «причина зупинки транспортного засобу». Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення не містить у собі елементи іншого правопорушення, а тому кваліфікація діянь особи здійснюється самостійно він інших видів адміністративної відповідальності. Під час розгляду справи № 990SCGC/1/24 у своїй постанові від 18 квітня 2024 року Велика Палата Верховного Суду виснувала, що водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений указаним Законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Тобто, не надання поліцією копій постанови про притягнення до відповідальності за порушення ПДР як підстави зупинки та наказу про маршрут і дислокацію не спростовує відмову ОСОБА_1 виконати законні вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння при встановленні відповідних ознак та не виключає відповідальність за порушення п.2.5 ПДР. 
З приводу доводів апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, відносно якого встановлено окрему процедуру виявлення ознак сп`яніння, яку було порушено, апеляційний суд зазначає наступне.
Положеннями вказаної ст.266-1 КУпАП визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
До того ж матеріали справи не містять даних про те, що у визначений в протоколі час водій ОСОБА_1 перебував під час виконання обов`язків військовослужбовця. За таких обставин, порядок огляду водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції має здійснюватись в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 такий порядок порушений не був. 
Щодо відсутності у водія ознак сп`яніння та не перебування в стані алкогольного сп`яніння згідно з дорожнім листом №870, апеляційний суд зауважує наступне.
Згідно з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, 24.02.2025 року о 07 годині 45 хвилин у с. Тетерівка ОСОБА_1 керував автомобілем “Volkswagen Passat”, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, почервонінням обличчя, тремтінням пальців рук; у порушення п. 2.5 ПДР від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Відповідно до дорожнього листа №870, 24.02.2025 о 08 год 25 хв ОСОБА_1 пройшов медичний огляд і був допущений до керування транспортним засобом.
З відеозапису встановлено, що о 07 год 24 хв поліцейський виявив різкий запах алкоголю від ОСОБА_1 , який підтвердив, що “вчора” вживав алкоголь. Відповідно до п. 2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану; іншими доказами підтверджувати ці ознаки не потрібно. 
Працівниками поліції були встановлені та відображені у протоколі такі ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. 
Виявлення у водіїв ознак сп`яніння є дискреційними повноваженнями поліцейських, а ознака алкогольного сп`яніння така як: запах алкоголю з порожнини рота може бути встановлена виключно органолептичним шляхом. Інші ознаки поліцейський встановлює шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія. Наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. Оскільки у даному випадку перевірці підлягають обставини щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то заперечення стосовно відсутності ознак є необґрунтованими, крім цього, спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що працівник поліції назвав водію ознаки, які виявлені в нього.
Наданий стороною захисту дорожній лист фіксує стан водія на момент медичного огляду перед виїздом, тоді як ознаки сп`яніння виявлені поліцейськими безпосередньо під час зупинки транспортного засобу. Наявність дорожнього листа №870 не спростовує факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та наявності візуальних ознак алкогольного сп`яніння під час спілкування з працівниками поліції. Єдиним можливим способом спростування виявлених ознак сп`яніння та висловлених підозр поліцейського є проходження огляду у встановленому законодавством порядку. Інших дієвих механізмів доведення повної тверезості правила дорожнього руху та діючий КУпАП не передбачають.
Суддя місцевого суду вірно не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки цього ж дня він пройшов освідування у військовій частині, згідно з яким був тверезий. 
ОСОБА_1 ставиться у провину саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР України, а не керування автомобілем у стані такого сп`яніння , тобто порушення п. 2.9.а ПДР України, що є різними порушеннями. 
Посилання на те, що ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння за місцем служби, за результатами якого у нього не виявлено ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядку № 1103) та відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015№ 1452/735 (далі Інструкція №1452/735).
Отже, вимогами Інструкції №1452/735 та Порядку № 1103 визначено, що саме поліцейський забезпечує доставку водіїв транспортних засобів до закладу охорони здоров`я, за результатами такого огляду складається висновок лікаря.
Відповідно до вимог абз. 4, 5 ст. 266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , останній самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння у фельдшера ВЧ НОМЕР_2 . За результатами огляду зроблено відмітку у дорожньому листі №870 «Медогляд пройшов. До керування транспортним засобом допущено 08 год 25 хв 24.02.2025», копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 31).
Отже, ОСОБА_1 на місці зупинки огляд на стан сп`яніння не проходив, до закладу охорони здоров`я поліцейським не доставлявся і не направлявся, огляд на стан сп`яніння та оформлення його результатів проводилось за відсутності поліцейського. Крім того, результати огляду оформлені у вигляді відмітки-печатки на дорожньому листі, а не висновку лікаря, як того вимагають вимоги вищевказаного закону.
Відповідно до вищенаведених положень такий огляд є недійсним, а тому суд першої інстанції вірно не прийняв його до уваги.
Твердження захисника, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду в медичному закладі, однак це не відображено на відеозаписі через його монтування, повністю спростовується відеозаписом export-smivb. На записі зафіксовано: о 07 год 25 хв на пропозицію пройти огляд на місці зупинки ОСОБА_1 відповів “відмовляюся… я дуже сильно спішу, я запізнююся на построєніє”; на пропозицію пройти огляд в медичному закладі – “відмовляюся, вибачаюся”. О 07 год 26 хв в патрульному автомобілі, на повторну пропозицію з пред`явленням приладу Драгер, – “відмовляюся – реально спішу, вибачаюся”; на повторну пропозицію пройти огляд в медичному закладі – “для чого? Я вибачаюся, спішу”. В подальшому, ні при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, ні підписуючи їх, ні записуючи пояснення в протоколі, водій жодним чином не вказував на бажання пройти огляд в медичному закладі. Відмова є чіткою, двічі зафіксованою, конкретною та добровільною. Натомість відмова від проходження огляду з мотивів поспіху становить невиконання пункту 2.5 ПДР та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що форма протоколу (стрічка-роздруківка) не відповідає встановленим вимогам, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення. 
За наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.
Протокол серії ЕПР1 №254959 від 24.02.2025 щодо ОСОБА_1 складений в електронній формі, містить усі обов`язкові графи, передбачені Додатком 1 до Інструкції, та роздрукований у формі стрічки (чека-роздруківки), тому відповідає вимогам щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Матеріали справи свідчать, що протокол складено уповноваженою особою та за встановленою формою з урахуванням усіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а поліцейські не надали йому можливості пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер повністю спростовуються матеріалами справи: на відеозаписі зафіксовано неодноразову чітку і усвідомлену відмову ОСОБА_1 від огляду та зазначення ним того, що він пройде огляд у військовій частині; у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено пояснення водія «поспішаю на службу» - інших пояснень, зауважень не зазначено; протокол, акт огляду на стан сп`яніння; направлення на огляд до закладу охорони здоров`я та інші матеріали містять власноручний підпис ОСОБА_1 та не містять ніяких зауважень чи заперечень щодо відмови від огляду.
Будь-яких зауважень чи заперечень при оформленні матеріалів щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння та оформлення протоколу ОСОБА_1 не зазначав; із заявами про неправомірність дій поліцейських до компетентних органів не звертався; матеріали справи таких даних також не містять. 
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджуються доказами, які досліджувались в суді першої інстанції. 
На переконання апеляційного суду, зазначені докази є належними та допустимими, оскільки відповідають вимогам, зазначеним у ст. 251 КУпАП, та в своїй сукупності повністю підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідають фактичним обставинам справи. Жоден із доводів апеляційної скарги не знайшов свого підтвердження та не спростовує висновки суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук