Справа № 591/10178/25
Провадження № 2/591/2482/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар Алевтини Іванівни
розглянув у порядкузагального позовного провадження цивільну справу № 591/10178/25
за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Даниленко Платон Олександрович
до ОСОБА_2 
про про стягнення грошових коштів
учасники судового процесу:
позивач  ОСОБА_1 в режимі відеоконференції
представник позивача адвокат Даниленко П. О. в режимі відеоконференції
відповідач Чабанов О. В. 
секретар судового засідання Корчан Ю. В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Даниленко П. О., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. 
Свої вимоги  ОСОБА_1 мотитував тим, що 13 січня 2022 року між ним та  ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого  ОСОБА_2 отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 201 000.00 грн, що підтвердив своїм підписом. Сторони погодили, що позичальник зобовязався повернути позикодавцю суму позики у повному розмірі до 10.07.2022.
Відповідач узяті на себе зобов`язання за договором не виконав та, незважаючи на настання строку виконання зобов`язання - 10.07.2022, до цього часу суму боргу не повернув.
Рух справи
19 вересня 2025 року Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.
20 жовтня 2025 року Ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Аргументи учасників судового процесу
У судовому засіданні 23.06.2026 позивач та його представник підтримали позов з наведених у ньому підвстав. Представник позивача також зробив заяву про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідач заперечив проти заявлених вимог та пояснив, що Це була фіктивна угода щоб підтримати партнера по бізнесу ОСОБА_3 .
На стадії ухвалення судового рішення оголошено перерву до 03.07.2026.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судом
У судовому засіданні було оглянуто оригінал договору позики від 13 січня 2022 року, який зберігається у  ОСОБА_1 . 
Суд встановив, що 13 січня 2022 року між  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 укладено договір позики.
Відповідно до пунктів 2.1. – 2.4. договору позики, позика надається в національній валюті України в сумі 201 000.00 грн. За користування позикою відсотки не сплачуються. Позика надається позикодавцем в момент підписання цього договору шляхом передачі готівки у розмірі, вказаному у п. 2.1 договору. Підписанням договору та заповненням відповідного розділу в кінці договору позичальник підтверджує отримання суми позики у повному обсязі. Позика надається для особистих потреб позичальника.
Згідно з пунктом 4.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за договором відповідно до чинного законодавства України.
На пітвердження позичальником суми позики сторони зобов`язуються заповнити відповідний розділ в кінці договору з зазначеннм дати та суми повернення позики, Прізвище ініціали, підпис хто передав кошти, Прізвище ініціали, підпис хто отримав кошти.
З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти за договором позики у сумі 201 000.00 гр були отримані  ОСОБА_2 від ОСОБА_1 13.01.2022.
Згідно з пунктом 3.1. договору позики, Позика підлягає поверненню до 10 липня 2022 року. Позичальник може повернути позику достроково. 
Згідно з пунктом 3.2. договору позики, повернення позики проводиться шляхом передачі готівки позикодавцю. На підтвердження повернення частини або повної суми позики, сторони підписують відповідний розділ у кінці договору.
Згідно з пунктом 6.3. договору позики його було складено у двох примірниках на двох сторінках українською мовою, що мають однакому юридичну силу, по одному для кожної із сторін.
Мотивувальна частина
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику.
У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, керуючись дійсним змістом та достовірністю документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки відповідач заперечував проти позову, посилаючись на повне виконання зобов`язання, саме на нього покладався обов`язок доведення факту належного виконання договору позики.
У справі, що розглядається, суд встановив, що у пунктах 2.3. та 3.2. договору позики сторони прямо визначили спеціальний порядок підтвердження виконання зобов`язання - шляхом підписання відповідного розділу в кінці договору про отримання відповідних платежів та повного повернення суми позики. 
Матеріали справи не містять відомостей про отримання платежів чи повне повернення позики, як це прямо передбачено договором. Таким чином, відповідач не довів дотримання погодженого сторонами порядку підтвердження виконання зобов`язання.
Договір позики є чинним і в установленому цивільним законодавством не скасований.
Установивши, що ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_1 письмовий договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 201 000.00 грн, із зобов`язанням повернути зазначену суму до 10 липня 2025 року, однак у визначений договором строк грошові кошти не повернув, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми боргу.
Викладене дає підстави для висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись стст. 7, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, 
Ухвалив:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 201 000 (двісті одна тисяча) грн 00 коп., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 010 (дві тисячі десять) грн 00 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК).
Інформація про сторони та інших учасників справи:
позивач  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; представник позивача адвокат Даниленко Платон Олександрович РНОКПП: НОМЕР_3 , ОРДЕР СЕРІЯ АІ № 1882475 від 01.09.2025;
відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Суддя       А. І. Косар