БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Шевченків шлях, 30-А, м. Березань, Київська область, 07541
№ провадження 2/356/305/26 
Справа № 356/248/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року Березанськтй міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді  Лялик Р.М.
З участю секретаря  Одинокої К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з відповідачем по справі мають двох дітей: неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Менший син ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою, потребує постійних витрат на своє утримання.
Старший син ОСОБА_6 навчається на денній формі першого курсу (зі скороченим терміном) Київського університету інтелектуальної власності та права денної форми навчання за спеціальністю D3 Менеджмент. Термін закінчення навчання – 30 червня 2028 року.
Процес щоденного навчання позбавляє позбавляє сина можливості мати власні доходи. В той же час, навчання у вищевказаному освітньому закладі пов`язане зі значними фінансовими витратами. 
В свою чергу, відповідач працездатний, має власні джерела доходів, а отже як батько зобов`язаний надавати допомогу на утримання дітей.
Відтак, позивачка просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти у вигляді 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у вигляді 1/4 частини всіх видів доходу у зв`язку з навчанням сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту звернення до суду і до закінчення ним навчання. 
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в прохальній частині позовної заявим просила розгляд справи проводити за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою проживання. 03.06.2026 року на електронну пошту суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги визнає частково. Окрім того, відповідачем подано письмові пояснення в яких останній вказав, що на даний час не працює, так як здійснює догляд за своєю матір`ю.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 04 (а.с. 6а).
Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого 09.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_7 змінила ім`я на ОСОБА_1 , актовий запис № 18 (а.с. 6). 
Батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 3 (а.с. 6а).
Як вбачається з копії довідки № 2/3037 від 03.03.2026 року ОСОБА_4 дійсно є студентом І курсу (зі скороченим терміном) Київського університету інтелектуальної власності та права денної форми навчання за спеціальністю D3 Менеджмент (наказ Київського університету інтелектуальної власності та права від 10.09.2025 року № 582/1). Термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з 10.09.2025 року по 30.06.2028 року (а.с. 8). 
За змістом ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно приписів ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питання ми соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Як роз`яснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Оскільки із матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли домовленості про сплату аліментів на дитину, позивачка, скористалася правом звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України.
Як визначено ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначений ст. 199 СК України. 
Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).
Відповідачем не спростовано тієї обставини, що його син навчається на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі.
Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Відтак, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Так, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто. Крім того, відповідач є працездатним, фізично здоровим, здійснює утримання матері.
Будь-яких інших доказів на спростування вимог позивачки, а також на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було.
За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, по своїй правовій природі аліментні зобов`язання є періодичними платежами та підлягають сплаті щомісяця.
Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню частково.
Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 09.03.2026 року.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-5, 12, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355, 430 ЦПК України, ст. ст. 7, 180-182, 183 СК України,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 18.03.1997 року Жашківським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий 17.07.2025 року, органом № 3213, РНОКПП: НОМЕР_7 , аліменти на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 09.03.2026 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 18.03.1997 року Жашківським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий 17.07.2025 року, органом № 3213, РНОКПП: НОМЕР_7 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.03.2026 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя         Р. М. Лялик