22.06.2026 Справа № 191/1502/26
Унікальний номер 191/1502/26
Провадження номер 2/756/6309/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.,
секретар судового засідання - Макушева А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовним вимог
У березні 2026 року представник позивача ТОВ «Коллект Центр» на правах нового кредитора, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором №488573 від 25 січня 2021 року у розмірі 61499,79 грн., судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог вказували, що 25 січня 2021 року між ТОВ « Слон кредит» та  ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 488573 за умовами якого позичальник отримала в кредит 36875,00 грн на строк 365 днів, з кінцевим терміном повернення 25 січня 2022 року. Кошти надавались в порядку визначеному умовами укладеного договору, шляхом зарахування 29500,00 грн на картковий рахунок позичальника, в розмірі 7375,00 грн на користь товариства. 
Між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт капітал» 30 червня 2021 року укладений договір факторингу № 30-06/2021, предметом якого було відступлення прав вимоги за кредитним договором № 488573 від 25 січня 2021 року.
В подальшому 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 за кредитним договором № 488573 від 25 січня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №488573 до відповідача.
.В порушення умов укладених договорів відповідач зобов`язань зі своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків не виконала у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 61499,79 грн.
Покликаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості ТОВ «Коллект Центр» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №488573 від 25 січня 2021 року в розмірі 61499,79 грн, яка складається зі заборгованості за тілом кредиту 34873,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками -25982,78 грн, інфляційні збитки - 557,96 грн, та 3% річних - 85,98 грн та судові витрати.
Рух справи
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року справу передано для розгляду за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва.
Справа надійшла на адресу Оболонського районного суду міста Києва 08 квітня 2026 року.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2026 року матеріали справи передано на розгляд судді Шролик І.С.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 10 червня 2026 року.
Розгляд справи 10 червня 2026 року відкладено на 22 червня 2026 року. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В поданій ним позовній заяві просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. 
Від відповідача 26 квітня 2026 року надійшов відзив на позовну заяву в якому ОСОБА_1 не визнає заявлені вимоги, просить суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що не заперечує факту укладання кредитного договору, проте посилається що умови договору нею виконано в повному обсязі, але документального підтвердження не має. З 2020 року проживає за межами України. Відповідач зауважує, що її не було сповіщено про переуступку права вимоги й укладання договорів факторингу. Подала клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Коллект Центр» підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 25 січня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 488573.
Відповідно до п.1.3 договору позичальник отримала в кредит 36875,00 грн на строк 365 днів, з кінцевим терміном повернення 25 січня 2022 року.
Згідно з п.2.1. договору кошти кредиту надавались позичальнику у безготівковій формі шляхом їх зарахування в розмірі 29500,00 грн на картковий рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 ; в розмірі 7375,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за ерший день корисування кредитом відповідно до п.3.5 договору.
Тип процентної ставки за користування кредитними коштами - фіксований. Починаючи з другого дня до закінчення строку користування - 85% річних. 
Між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт капітал» 30 червня 2021 року укладений договір факторингу № 30-06/2021, предметом якого було відступлення прав вимоги за кредитним договором № 488573 від 25 січня 2021 року.
В подальшому 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 за кредитним договором № 488573 від 25 січня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №488573.
В порушення умов укладених договорів відповідач зобов`язань зі своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків не виконала у зв`язку з чим, за розрахунком заборгованості, який наданий позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №488573 від 25 січня 2021 року становить 61499,79 грн, яка складається зі заборгованості за тілом кредиту 34873,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками -25982,78 грн, інфляційні збитки - 557,96 грн, та 3% річних - 85,98 грн.
Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В порушення вимог кредитного договору відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім цього, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За нормою ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заперечення відповідача про не сповіщення її про зміну кредитора не може бути підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог. Доказів виконання умов укладеного договору первісному кредитору відповідач не надала. 
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
Судом досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості, з якого встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 61499,79 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 34873,07 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 25982,78 грн, який вважає правильним.
Відповідач у поданому відзиві заперечує проти розміру заборгованості, проте будь-яких доказів виконання кредитного зобов`язання первісному кредитору не надала. Твердження відповідача про виконання обов`язку з погашення кредитної заборгованості не доведені, тому судом до уваги не приймаються. 
Клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Як встановлено з матеріалів справи, строк дії договору з терміном повернення до 25 січня 2022 року. Отже, саме із цієї дати в позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушеного права. 
Початок перебігу позовної давності, підстави зупинення та переривання перебігу позовної давності визначені законодавством у імперативних нормах матеріального права, проте частина п`ята статті 267 ЦК України надає суду право визнавати поважними причини пропуску позовної давності і захищати порушене право.
Як встановлено зі штампу вхідної кореспонденції суду, позивач звернувся з позовом 03 березня 2026 року.
Тлумачення статей 18, 256, 261, 264, 267 ЦК України свідчить, що: початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. 
З 02 квітня 2020 року - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
З 17 березня 2022 року - у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ).
4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності», згідно з яким п. 19 розділу виключається. 
Отже, період з 02 квітня 2020 року по 03 вересня 2025 року в строк позовної давності не враховується. 
Відповідно до вимог діючого законодавства, позивачем ТОВ «Колленкт Центр» не пропущений строк позовної давності щодо вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2021 року. 
Заперечення відповідача про відсутність оригіналу договору є неприйнятними, оскільки, як встановлено з тексту договору про надання споживчого кредиту він укладений в електронній формі, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідачем долучений до відзиву примірник договору, що свідчить й доводить наявність між сторонами кредитних зобов`язань. 
Заперечення відповідача про відсутність документального підтвердження переуступки права вимоги спростовуються дослідженими судом договорами факторингу.
Щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних суд виходить з наступного
Ознайомившись з розрахунком заборгованості наданого позивачем, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування заборгованості за процентами на підставі ст. 625 ЦК в розмірі 2250,00 грн., з огляду на таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022 року) був запроваджений воєнний стан, який продовжено і на момент ухвалення цього рішення.
За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Тому, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині щодо стягнення з відповідача відсотків річних у порядку ст. 625 ЦК України в сумі 643,94 грн. не підлягають задоволенню.
Враховуючи вказані положення ЦК України, суд відмовляє у стягнені відсотків нарахованих за правилами ст.625 ЦК України розмірі 643,94 грн., нарахування яких не відповідає вимогам чинного законодавства (п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України).
Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах кредитного договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 60855,85 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. 
За змістом ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам 2634,52 грн, відповідно до розрахунку (60855,85х2662,40:61499,79). 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).
Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року; прас-лист АО «Лігал-Ассістанс»; заявка на надання правничої допомоги № 1373 від 01січня 2026 року; витяг з акту № 18 про надання юридичної допомоги від 30 січня 2026 року.
Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, а також з урахуванням частково задоволення заявлених вимог вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності, справедливості та співмірності.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 247 ч. 2, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 611, 651 ч.2, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором №488573 від 25 січня 2021 рокузагальному розмірі 60855,85 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2634,52 грн, витрати на професійну правничу допомогу 10000,00 грн.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони справи: 
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926,місце знаходження: м.Київ, вул. Мечнікова, 3,офіс 306;
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя І.С. Шролик