Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/2457/25
Провадження № 2/348/130/26

23 червня 2026 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
головуючого судді Бурдун Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,
представника позивача – Ларіонова К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відео конференції в залі суду в м. Надвірна в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Позивач ТОВ «Споживчий центр», інтереси якого представляє Лисенко О.С., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 22.04.2023 р. ТОВ «Споживчий центр» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір (оферти) № 22.04.2023-100000836, за яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 9 000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 42 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. ТОВ «Споживчий центр» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9000 гривень. Відповідач неналежним чином не виконував грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 413,74 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 280,64 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 3 133,10 грн. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «Споживчий центр» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 413,74 гривень та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 
Ухвалою суду від 21.01.2026 було визнано обов`язкову особисту участь представника позивача.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Додатково зазначив, що відповідач частково здійснив оплату заборгованості на загальну суму 4581,36 грн. Протягом перших 14 днів застосовувалася відсоткова ставка 1,2%, в подальшому -1,5 %. Щодо застосування пільги, передбаченої п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», то така у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки відповідач проходив військову службу за контрактом та на час укладення договору не повідомив позивача, що він є військовослужбовцем. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та проживання, вказаним в позовній заяві та оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідоме, шляхом доставлення повідомлення у додаток «Viber», про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди сторони позивача, згідно ухвали суду від 18.06.2026 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, яка занесена до протоколу судового засідання, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.
Оскільки відповідач не скористався процесуальними правами подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасником розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, вислухавши представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 22 квітня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір №22.04.2023-100000836 шляхом підписання пропозиції на укладення кредитного договору (оферти), анкети та заявки на отримання споживчого кредиту.
Цим договором передбачені наступні умови кредитування: дата надання/видачі кредиту – 22.04.2023 року, сума кредиту – 9000,00 грн; строк, на який надається кредит – 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту – 02.06.2023; період користування кредитом – кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі – "черговий період"). Ставка «Економ» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка «Стандарт» – стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі – "Комісія", економічна сутність – плата за надання кредиту) – 15% від суми кредиту та дорівнює 1350 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (а.с.18-23).
Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором С545.
З заявки на отримання споживчого кредиту вбачається, що ОСОБА_1  підписав заявку на отримання кредиту, чим підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи з обраних ним умов кредитування, в тому числі розмір кредиту, процентну ставку за користування кредитом, розмір відсотків, розміри комісії, відповідальність за порушення умов договору. Також ним підписаний паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування та додаток до анкети позичальника, який містить персональні дані відповідача (а.с.14-17).
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 22.04.2023 надано кредит у розмірі 9000,00 грн, шляхом перерахування цієї суми на платіжну картку, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 22 квітня 2023 року, сформованою через систему платежів LIQPAY (а.с.24, 27-32).
З карти субконто Договори, Контрагенти а 22.04.2023-06.02.2026 вбачається, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором сплачені кошти на загальну суму 4581,36 грн. (а.с.60-62). 
За розрахунком заборгованості, заборгованість за кредитним договором №22.04.2023-100000836 від 22.04.2023 року позичальника ОСОБА_1 становить: 10413,74 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7280,64 грн, по процентам в розмірі 3133,10 грн (а.с.33).
Зазначена заборгованість відповідачем не погашена.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню наступні норми права. 
При вирішенні даного спору по суті, суд застосовує наступні норми права. 
Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.)
Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 в справі №732/670/19, від 23.03.2020, в справі № 404/502/18, від 07.10.2020 в справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальниці повернення кредиту та процентів за користування кредитом.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2023 року відповідач підписав заявку про приєднання до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), поданої ТОВ «Споживчий центр».
Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором та електронним підписом, що відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, зокрема орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи з обраних позичальником умов кредитування, у тому числі розмір кредиту, процентну ставку за користування кредитом, розмір відсотків, розміри комісії, а також відповідальність за порушення умов договору, тощо.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн на картковий рахунок, зазначений відповідачем у заявці на отримання кредиту.
Також судом встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за цим кредитним договором ТОВ «Споживчий центр» виконало своєчасно і повністю, надававши відповідачу кредиті кошти.
З наданої позивачем інформації за укладеним договором вбачається, що з 22 квітня 2023 року відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитом.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що виконання зобов`язань по повному поверненню кредиту порушено з вини відповідача, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача суми основного боргу.
Щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами, суд доходить такого висновку.
Так, відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Суд критично ставиться до заперечень представника позивача щодо застосування відносно відповідача пільг, визначених Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» через те, що відповідач проходить військову службу за контрактом та не надання ним доказів про участь станом на час дії строку договору у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та перебування у зоні бойових дій, оскільки п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед кредитодавцем, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність кредитодавця щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
Згідно з пункту 12 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовець строкової військової служби, військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, особа офіцерського складу, яка проходить кадрову військову службу, особа офіцерського складу, яка проходить військову службу за призовом, військовослужбовець, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якого засуджено до тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, та члени його сім`ї права на пільги не втрачають.
Також сталою практикою Верховного Суду підтверджено, що пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою, дія якої поширюється на всіх військовослужбовців в розумінні п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без виключення (постанови Верховного Суду від 26.12.2018 року в справі № 522/12270/15-ц, від 25.09.2019 року в справі №175/377/16-ц, від 25.09.2019 року в справі №521/9626/15-ц), у тому числі на військовослужбовців за контрактом (постанова Верховного Суду від 14.05.2021 року в справі №502/1438/18), офіцерів запасу (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 року в справі №642/548/21), тощо.
З інформації, наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 №8079 від 18.05.2026 та ІНФОРМАЦІЯ_2 № 765/6/8283 від 12.05.2026 вбачається, що з 14.07.2020 року відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом, з 29.03.2025 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . 
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , як станом на момент укладення кредитного договору, так і станом на момент розгляду справи має статус військовослужбовця, бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 , як військовослужбовець, підлягає звільненню від сплати заборгованості за відсотками у розмірі 3133,10 грн за кредитним договором № №22.04.2023-100000836 від 22 квітня 2023 року, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають.
Таким чином, враховуючи вище наведене, суд вважає підставною і такою, що підлягає до задоволення вимогу позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №22.04.2023-100000836 від 22 квітня 2023 року в розмірі 7280,64 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, в задоволенні решта вимог позову слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00038800 від 15.09.2025 (а.с. 9).
Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 10413,74 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 7280,64 грн. (69,91%). А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1693,50 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10-13, 81- 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № №22.04.2023-100000836 від 22 квітня 2023 року в розмірі 7280 (сім тисяч двісті вісімдесят) грн 64 коп. з яких: заборгованість по тілу кредиту – 7280,64 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1693 ( одна тисяча шістсот дев`яносто три) грн 50 коп. 
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ: 37356833, адреса місця знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 23.06.2026.

Суддя Т.А.Бурдун