Унікальний номер справи 367/2531/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/10557/2026
Головуючий у суді першої інстанції Я. В. Шестопалова 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

03 червня 2026 року   місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Я. В. Шестопалова, в примішенні Ірпінського міського суду Київської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вказувала про те, що між сторонами укладено шлюб 09 вересня 2006 року, про що видано свідоцтво про одруження НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі сторін народилась донька ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_2 виданий 27.10.2021 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 07 червня 2023 року. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Київському політехнічному інституті ім. Сікорського. Донька навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, вона має сплатити за навчання 175 600 грн. згідно з договором про надання освітніх послуг ФМ-190, що становить в середньому 3 817,89 грн. щомісяця. ОСОБА_4 працює в НЕК «Укренерго» та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.
На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи стягнення з 01 березня 2025 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто щомісячно зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 04.03.2025 року і до закінчення навчання доньки, тобто до 30.06.2028 року, але не триваліше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції формально виходив із факту продовження навчання повнолітньою донькою, не дослідивши належним чином та у повному обсязі інші обставини, передбачені статтями 182, 199, 200 СК України, а саме: реальну потребу повнолітньої дитини у матеріальній допомозі, її фактичний матеріальний стан, наявність або відсутність власних доходів чи можливості їх отримання, а також матеріальний стан обох батьків та розподіл між ними обов`язку щодо утримання дитини.
При цьому судом залишено поза належною правовою оцінкою ті обставини, що відповідач одноразово заявляв у ході розгляду справи та підтверджував відповідними клопотаннями, а саме необхідність витребування доказів щодо доходів позивача та повнолітньої дитини, можливого працевлаштування останньої, наявності чи відсутності інших джерел її доходу, а також фактичного обсягу витрат на її утримання. Вказані клопотання були спрямовані на встановлення істотних для справи обставин, однак суд не надав їм належної оцінки та фактично ухвалив рішення без повного дослідження доказової бази.
Крім того, суд першої інстанції не врахував у повному обсязі матеріальний стан відповідача та наявність у нього інших утриманців і фінансових зобов`язань, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. 
Зауважує, що вже після ухвалення оскаржуваного рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/10680/25 судом було ухвалено рішення, яким зі ОСОБА_2 стягнуто 5 000 грн щомісячно довічно на утримання батька. У тому рішенні встановлено, що його батько є пенсіонером, має єдине джерело доходу - пенсію, тяжко хворіє, потребує лікування та матеріальної допомоги. Медичні документи також підтверджують хронічний характер захворювання та необхідність постійного лікування.
Апелянт також зазначає, що має істотне кредитне навантаження. З банківської довідки вбачається, що за карткою із встановленим кредитним лімітом 150 000 грн його заборгованість станом на 17.03.2026 становить 147 171,48 грн, а мінімальний щомісячний платіж складає 4 423,97 грн.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що для правильного вирішення даного спору суд повинен був не лише встановити факт навчання повнолітньої доньки, а й дослідити весь комплекс юридично значущих обставин, зокрема: чи дійсно вона потребує матеріальної допомоги саме в тому обсязі, який фактично покладається на відповідача; чи має вона будь-які власні доходи або можливість часткового самозабезпечення; який реальний обсяг її витрат; чи бере матір участь у її утриманні; а також чи має відповідач об`єктивну можливість сплачувати аліменти саме у визначеному судом розмірі з урахуванням інших обов`язкових витрат і утриманців.
ОСОБА_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Зазначає, що судом було прийнято законне, об`єктивне рішення з повним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, з дослідженням наданих суду доказів, з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суду було надано і ним досліджено докази на підтвердження продовження навчання повнолітньої доньки відповідача, витрат, пов`язаних із цим, доходів позивачки та відповідача, утримання відповідачем його непрацездатного батька.
На думку позивача, є безпідставним посилання відповідача на те, що судом не було встановлено розміру доходів матері, оскільки це спростовується наявністю в матеріалах справи довідки про її доходи, а жодних інших доходів вона не має.
Зауважує, що зазначення відповідачем про наявність у доньки стипендії, підробітку, інших доходу є таким, що не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи містяться відомості державного реєстру фізичних осіб платників податків від 15.09.2025 р. (а.с. 116), згідно яких жодних доходів у неї не існує. Окрім того, вказівка про наявність у доньки стипендії спростовується наданим ним же листом НТУ України «Київський політехнічний інститут 12.09.25 №28.00/25/2025.
Відповідач також безпідставно посилається на те, що судом під час ухвалення рішення не було «досліджено змісту обставин» наявності на його утриманні непрацездатного батька, обсягу відповідних витрат і здатність відповідача сплачувати аліменти. З матеріалів справи та протоколів судового засідання чітко вбачається, що судом було досліджено усі докази, у тому числі і ті, які надавались відповідачем, а у своєму рішенні суд врахував зазначені обставини.
Зазначає, що згідно наданого відповідачем листа НТУ України «Київський політехнічний інститут» від 12.09.25 № 28.00/25/2025 вартість щомісячного навчання доньки на 2025/2026 навчальний рік становить 4 091,67 грн на місяць (49 100,00 грн : 12 місяців = 4 091,67 грн/міс). І ця сума лише буде збільшуватись з кожним роком з урахуванням індексу інфляції, що передбачено Договором про надання платної освітньої послуги від 16.08.24 № 3100/24Д-357.
Крім цього, на утримання доньки витрачаються кошти на проїзд з дому до навчального закладу і назад, що зважаючи на вартість проїзду в одну сторону з м. Буча до м. Києва в маршрутці 95,00 грн, + в метро 08,00 грн. = 206,00 грн, становить в середньому в місяць 4 738,00 грн. (206,00 грн х 23 робочі дні = 4738,00грн).
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 , представник відповідача Голумбовський Д.Г. подану апеляційну скаргу підтримали, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2026 року просили змінити, зменшити розмір аліментів що підлягає стягненню зі ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 в засіданні суду апеляційної інстанції проти поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги заперечили, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24.02.2026 просили залишити без змін як законне та обґрунтоване. 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_2 , представника ОСОБА_2 - адвоката Голумбовського Д.Г., пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 14.03.2007 року.
На даний момент ОСОБА_4 є повнолітньою, проте, потребує матеріальної допомоги від батьків у зв`язку із її навчанням на денній формі навчання в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» за спеціальністю 051 Економіка для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра. ОСОБА_4 є студенткою 1 курсу, групи УЕ-42, факультету менеджменту та маркетингу «КПІ ім. Ігоря Сікорського» денної форми навчання, навчається за договором і закінчує університет 30 червня 2028 року, що підтверджується копіями Договору про навчання в Університеті № ФМ-190 від 07.02.2024 року та довідкою Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» №118 від 14.02.2025.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що донька хоча і є повнолітньою, проте продовжує денне навчання та позбавлена можливості працювати. Окрім того, за навчання необхідно сплатити кошти згідно з договором про надання освітніх послуг ФМ-190. Позивач не може самостійно забезпечувати потреби доньки яка продовжує навчання.
При визначенні розміру аліментів судом взято до уваги, що відповідач ОСОБА_2 з 01 березня 2017 року по теперішній час працює у ПрАТ НЕК «Укренерго» та займає посаду провідного інженера, що підтверджується довідкою № 3-6-16/110 від 26.03.2025 р.
За період з серпня 2023 року по лютий 2025 року отримав дохід на суму 735 760,69 грн, що підтверджується Звітом про здійснені відрахування та виплати № 01/22179 від 10.04.2025 р.
Водночас, судом також взято до уваги, що на утриманні відповідача перебуває його батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є пенсіонером та страждає на хронічну обструктивну хворобу легень, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 та консультативним висновком сімейного лікаря від 14.04.2025 року. Судом також зазначено, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа № 367/10680/25 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.
На думку колегії суддів, суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 , довела належними доказами обґрунтованість підстав її позову, а саме наявність у неї права такої вимоги та можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання.
Так, згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Та обставина, що з відповідача стягнуто алімкенти на утримання батька, не звільняють його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, оскільки він спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки. 
У поданій апеляційній скарзі відповідач заперечує щодо розміру аліментів, які стягнуті з нього за рішеням суду, зауважуючи, що 1/5 частина його заробітку не відповідає половині витрат на утримання доньки, оскільки мати доньки також зобов`язана її утримувати. 
Однак з таким твердженням апелянта колегія суддів погодитися не може та зазначає наступне. 
Так, згідно наданого відповідачем листа НТУ України «Київський політехнічний інститут» від 12.09.25 № 28.00/25/2025 вартість щомісячного навчання ОСОБА_4 за 2025/2026 навчальний рік становить 4 091,67 грн (49 100,00 грн : 12 місяців = 4 091,67 грн/міс). Ця сума дійсно лише буде збільшуватись з кожним роком з урахуванням індексу інфляції, що передбачено Договором про надання платної освітньої послуги від 16.08.24 № 3100/24Д-357 (ст. 1 с. 9-10, т. 2 а.с. 49). 
Слід також зауважити, що на утримання доньки позивачем витрачаються кошти на проїзд з дому до навчального закладу і назад, що, зважаючи на вартість проїзду в одну сторону з м. Буча до м. Києва в маршрутці 95,00 грн, + в метро 08,00 грн. = 206,00 грн, становить в середньому в місяць 4 738,00 грн. (206,00 грн х 23 робочі дні = 4738,00 грн).
До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано копію посвідчення серія НОМЕР_5 з якого вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом дитинства. (т. 2 а.с. 83). 
Отже, стан здоров`я ОСОБА_1 потребує постійних витрат на проходження щомісячних обстежень, купівлю ліків, відвідування лікарів, що підтверджується копіями сторінок її медичної книжки, листками лікарських призначень, результатами УЗД, чеками на купівлю призначених ліків.
Таким чином, колегією суддів установлено, що спільна дитина сторін ОСОБА_1 , на день звернення позивача до суду із даним позовом (04.03.2025) досягла повноліття, проте не досягла 23 - річного віку, продовжує навчання, не працює, проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
Аналізуючи матеріальну можливість сплачувати відповідачем аліменти у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.
При визначенні розміру аліментів на утримання ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з матеріального становища кожного із сторін спору та вірно врахував, що донька сторін навчається у вищому навчальному закладі на першому курсі денної форми навчання, не працює, не отримує стипедії, відповідно до сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків.
При вирішенні спору судом також враховано, що на утриманні відповідача перебуває його батько ОСОБА_2 , який є пенсіонерон. 
Звернувшись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 додає також рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2026, згідно якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на його утримання у розмірі 5 000,00 грн.
Разом з цим, слід критично віднестись до розміру фінансового навантаження, про який зазначає відповідач, посилаючись на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2026, згідно якого з нього стягнуті аліменти на утриманняі батька, оскільки ця обставина не свідчить про те,що віджповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки саме у розмірі 1/5 частки його заробітної плати (доходів). 
На думку колегії суддів, є недоцільним посилання відповідача на отримання кредитного ліміту в розмірі 150 000,00 грн для утримання його батька, оскільки з Довідки AT «Універсал Банк» про заборгованість від 17.03.2026 не вбачається, що такий кредитний ліміт було відкрито відповідачу саме для утримання чи лікування батька і що частину цього ліміту було використано саме на ці цілі (т. 2 а.с. 48). 
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності апелянтом не подано як до суду першої так і апеляційної інстанцій, а отже він має заробляти кошти як для забезпечення утримання батька пенсіонера, так і повнолітньої доньки, що продовжує навчання та яка потребує такого утримання батьком.
Окрім того, слід зауважити, що піклування про батьків, які є похилого віку є обов`язком кожної людини, в силу моральних принципів суспільства.
У постанові від 13.04.2021 року у справі №308/4214/18 Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини, наявні у справі докази, складові, які необхідні дитині для навчання дитини, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути змінено та скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України не вбачає підстав для компенсації відповідачеві понесених ним судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2026 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 30 червня 2026 року.

Судді Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна