Справа № 677/17/26
Провадження № 2/677/499/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
01.06.2026 року         м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області
у складі: головуючого судді: Шовкуна В.О.,
за участю секретаря судового засідання Демчишеної Ю.В.,
учасники провадження (сторони):
представник позивача – адвокат Киричук С.В.,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Красилів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рух справи.
Позивач  ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування позову зазначив про те, що від шлюбу з відповідачкою має донбку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку він утримує, оскільки сплачує аліменти на підставі виконавчого листа Красилівського районного суду від 19.11.2010 року у справі № 2-2731/10 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання даним рішенням законної сили і досягнення донькою 18-річного віку. На момент винесення рішення суду, у нього була тільки одна донька, тобто аліменти було стягнуто на одну дитину у вказаному вище розмірі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього та його співмешканки ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 ще народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 вони одружилися. Враховуючи, що наразі у позивача мається трьоє дітей, тому розмір аліментів повинен вираховуватися відповідно до вимог ст. 183 ч. 5 СК України, по 1/6 частині його заробітку для кожної дитини. Вважає, що народження дітей погіршило його фінансовий стан.
Вказані обставини свідчать про наявність суттєвих, істотних змін його майнового стану, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Зважаючи на вказане, просив позов задовольнити.
Відповідач подала Відзив на позов, який долучено до матеріалів справи та прийнятий до уваги судом під час прийняття рішення по суті.
Представником позивача подано відповідь на відзив, яка також долучена до матеріалів справи та прийнята судом до уваги під час прийняття рішення по суті. 
Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 12.01.2026 року відкрито провадження у справі.

Аргументи учасників справи.
Представник Позивача – адвокат Киричук С.В. у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених у позові.
Відповідач ОСОБА_1 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказала, що позивачем не надано суду жодного доказу погіршення його фінансового стану, він має стабільну заробітну плату.

Позиція суду.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Короткий зміст фактичних обставин справи.
Відповідно до копії рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 10.11.2011 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. (а.с. 12).
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 02.11.2010 року у справі № 2-2731/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 37).
На підставі виконавчого листа Красилівського районного суду від 19.11.2010 року у справі № 2-2731/10, Старокостянтинівським ВДВС з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання доньки, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження. (а.с. 14).
Згідно розрахунку заборгованості від 13.05.2026 року (який був долучений до матеріалів справи під час судового засідання за клопотанням відповідачки), позивач станом на 01.05.2026 року має заборгованість в сумі 16828 грн. 16 коп.
За наявності наданих суду письмових документів сторонами, представник позивача не наполягав на витребуванні з Красилівського районного суду матеріали цивільної справи № 2-2731/10. (за позовом про стягнення аліментів).

Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 (про що також зазначено у постанові Верховного суду від 23.11.2022 року у справі № 149/2510/21, провадження № 61-7010св22), зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки зазначає про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом повинні враховуватися такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 192 СК України вказано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанови Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 466/4009/18, від 05.02.2020 року у справі № 664/252/19-ц, від 22.01.2020 року у справі № 691/1497/18).
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положення ст. 81 ЦПК відбивають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторони. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому, особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. 
Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Обставиною, що призвела до погіршення матеріального стану позивача та яка позначилась на його спроможності матеріально утримувати доньки ОСОБА_3 , при сплаті позивачем аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць, позивач ОСОБА_2 зазначив те, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дитини у нього та його співмешканки народилося ще двоє дітей (13.05.2013 року та 16.02.2016 року відповідно), що на його думку вказує про наявність суттєвих, істотних змін його майнового стану.
Суд з цього приводу вважає зазначити про таке. 
Позивач, на підтвердження того, що його матеріальне становище погіршилося внаслідок народження 2 дітей, що погіршило його матеріальне становище, доказів суду не надав. Більше того, вказаний позов позивач подав майже через 10 років після народження вже третьої дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивач офіційно працевлаштований та має постійний дохід (а саме, з січня 2026 року, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, в якому зазначено, що позивач за січень 2026 року сплатив відповідачу – 21717,53, грн., лютий 2026 року – 13330,63 грн., березень 2026 року – 11694,72 грн., квітень 2026 року – 10535,98 грн., тоді як, з жовтня 2025 року – по грудень 2025 року включно, позивачем не сплачено жодної копійки за аліменти, тобто матеріальний стан позивача навпаки покращився, а не погіршився на момент звернення до суду з даним позовом, як ним зазначено в позовній заяві. Тому суд, вважає, що зазначені обставини позивачем у своєму позові (а саме народження ще двох дітей, що призвело до його погіршення матеріального становища) не заслуговують на увагу, та не приймаються судом як підставою для задоволення позовних вимог.
Враховуючи наведене, а також те, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що після ухвалення рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 02.11.2010 року у справі № 2-2731/10 про стягнення з нього на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України матеріальний стан позивача та відповідача, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволені позову відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача. 
На підставі ст.ст. 182, 192 СК України, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 12, 76-81, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів – ВІДМОВИТИ.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи (сторони):
Позивач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 05.06.2026 року.

Суддя: В.О. Шовкун