П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9167/26	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року, прийняте у складі суду судді Кузьменко Н.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби в Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2026 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби в Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирнового Максима Вікторовича, від 18 березня 2026 року ВП № 80528001 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року в задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби в Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення винесено із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в даному випадку розмір виконавчого збору має обраховуватися державним виконавцем з урахуванням сум, нарахованих та виплачених стягувачу, у розмірі 10 відсотків суми що підлягає стягненню, а сама по собі відсутність конкретної суми до виплати не може свідчити про немайновий характер рішення, оскільки є і інші критерії які визначені Великою Палатою Верховного Суду у справах № 907/9/17 та № 910/13737/19. Апелянт також зазначає, що контексті вказаного також просимо шановний суд звернути увагу на те, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено можливість стягнення виконавчого збору не тільки при відкритті провадження, а ще і в інших випадках,
Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі № 420/5013/25, яке набрало законної сили 09.02.2026 року, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати; Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати 11.02.2025 року, - відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.В іншій частині позову – відмовлено.
Постановою від 18.03.2026 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тирновим Максимом Вікторовичем відкрито виконавче провадження № 80528001 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати 11.02.2025 року, - відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
Постановою старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тирновим Максимом Вікторовичем від 18.03.2026 року ВП № 80528001 при примусовому виконанні виконавчого листа № 420/5013/25, виданого Одеським окружним адміністративним судом 05.03.2026 року, про зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати 11.02.2025 року, - відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, стягнуто з боржника - Військової частини НОМЕР_3 виконавчий збір у розмірі 34588,00 грн., як за примусове виконання рішення немайнового характеру на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн. у виконавчому провадженні ВП № 80528001 є протиправною з огляду на те, що державним виконавцем не правильно визначено розмір виконавчого збору, а саме як за вимогу немайнового характеру.
Враховуючи зміст рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі № 420/5013/25, позивач вважає, що спір, вирішений Одеським окружним адміністративним судом носить майновий характер. Відтак, у даному випадку розмір виконавчого збору має обраховуватися державним виконавцем з урахуванням суми нарахованої та виплаченої стягувачу компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення у ВП № 80528001.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі № 420/5013/25 має усі ознаки рішення немайнового характеру, а той факт, що внаслідок виконання рішення була визначена сума боргу, не свідчить про те, що вказане судове рішення є рішенням майнового характеру.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Згідно з ч.4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Виходячи зі змісту частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні рішення набуває майнового характеру у разі визначення у ньому конкретної суми, яка підлягає стягненню, лише в цьому випадку виконавець може визначити розмір виконавчого збору - 10 відсотків від цієї суми.
Незважаючи на те, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить чіткого визначення поняття «рішення немайнового характеру», за змістом статті 63 зазначеного закону, таким рішенням є рішення, за яким боржник зобов`язаний, зокрема, особисто вчинити певні дії.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі № 420/5013/25 зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати 11.02.2025 року, - відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. 
При цьому, ані мотивувальна частина, а ні резолютивна частина рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі № 420/5013/25, не містять чітких сум компенсацiї втрати частини доходiв, яка належала до виплати за спірний в цій справі період.
Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі № 420/5013/25 має усі ознаки рішення немайнового характеру.
Той факт, що під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі № 420/5013/25, військовою частиною була визначена сума боргу, не свідчить на користь висновків про те, що вказане рішення є рішенням майнового характеру. Більш того, на момент відкриття виконавчого провадження сума, що підлягала стягненню, не була визначена у виконавчому документі.
Верховний Суд, у постанові від 28 квітня 2020 року в справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Суд також зауважив, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
При цьому, колегія суддів зауважує, що можливість виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження виникає виключно у випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто одночасно з відкриттям виконавчого провадження.
Таким чином, оскільки у виконавчому документі не була визначена зазначена вище сума компенсації, а відповідно до імперативних приписів ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на здійснений ним розрахунок.
Разом із тим, посилання апелянта на критерії які визначені Великою Палатою Верховного Суду у справах № 907/9/17 та № 910/13737/19, колегія суддів вважає помилковими, оскільки вказані критерії сформовані в контексті визначення майнової та немайнової позовної вимоги для розрахунку судового збору при зверненні до суду. Сплата судового збору урегульована Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» та процесуальними кодексами. У свою чергу, спірні правовідносини виникли під час примусового виконання судового рішення та унормовані спеціальними правовими нормами - Законом України «Про виконавче провадження», яким і передбачені вимоги для майнового та немайнового рішення, для обрахунку саме виконавчого збору.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2026 року (справа № 420/11248/24).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова від 18 березня 2026 року ВП № 80528001 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588 грн є правомірною та скасуванню не підлягає. 
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року по справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби в Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька