ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

01 липня 2026 року 	Справа № 160/6260/26 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
16.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та скасувати рішення від 26.12.2025 № 047250020694 щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу за Списком 2 періодів роботи з 28.06.1988 року по 31.12.1991 року та з 09.07.1994 року по 05.05.2006 року та у зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 01.07.2021 року по 30.11.2025 року в подвійному розмірі;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком 2 періодів роботи з 28.06.1988 року по 31.12.1991 року та з 09.07.1994 року по 05.05.2006 року та до загального стажу період роботи з 01.07.2021 року по 30.11.2025 року в подвійному розмірі.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому рішенням відповідача було відмовлено у такому призначенні, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та вказано, що до пільгового стажу не зараховано період роботи згідно довідки від 16.01.2025 року №15/31 виданою АТ «Марганецький ГЗК» з 26.04.1988 року по 31.12.1991 року, з 09.07.1994 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 05.05.2006 року, оскільки відсутні підстави (дата та номер наказу) про перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3 років та до 6 років. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки записи трудової книжки та надані документи підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
19.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
31.03.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що до страхового стажу у подвійному розміру не враховано періоди роботи в комунальному закладі «Володимирівський психоневрологічний інтернат» з 01.07.2021 по 30.11.2025 згідно трудової книжки від 09.03.1987 НОМЕР_1 та довідки про роботу від 19.12.2023 № 2629/0/02-23, оскільки пільгове обчислення стажу роботи, стосується лише стажу роботи до 01.01.2004, тобто до набрання чинності Законом №1058 та відсутні відомості про перебування у відпустках без збереження заробітної плати. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не враховано періоди роботи згідно довідки від 16.01.2025 № 15/31, виданою АТ «Марганецький ГЗК» на посаді рукоятник - сигналіст з 26.06.1988 по 31.12.1991 (тривалість 3 роки 06 місяців 07 днів), на посаді стволові поверхні з 09.07.1994 по 15.01.2003 (тривалість 08 років 06 місяців 07 днів), з 16.01.2003 по 05.05.2006 на посаді стволові поверхні (тривалість 0 років 04 місяці 06 днів), оскільки довідка містить не повну підставу видачі, а саме, відсутні підстави щодо перебування заявниці в відпустці по догляду за дитиною до 3 років та до 6 років (накази із зазначенням номерів, дат тощо). Окрім того, факт перебування у відпустках 2000-2006 роки не зазначено у акті зустрічної перевірки від 30.10.2024 №0400-011006-1/22620. Акт перевірки достовірності документів від 30.10.2024 № 0400-011006-1/22620 потребує доопрацювання.
07.04.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли пояснення, відповідно до яких вказано, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви Позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
09.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення співвідповідача у справі.
01.07.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2025 року ОСОБА_1 зверталась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.12.2025 № 047250020694 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та вказано, що страховий стаж складає 35 років 10 місяців 28 днів, до страхового стажу за наданими документами зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано період роботи згідно довідки від 16.01.2025 року №15/31 виданою АТ «Марганецький ГЗК» з 26.04.1988 року по 31.12.1991 року, з 09.07.1994 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 05.05.2006 року, оскільки відсутні підстави (дата та номер наказу) про перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3 років та до 6 років.
Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані питання щодо пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Так, частиною 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 1, 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII).
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.
Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить відомості, зокрема, щодо спірних періодів:
- 23.02.1988 року Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат прийнята на шахту учнем моториста вентиляційних устаткувань (розпорядження №254 від 22.02.1988 року);
- 25.04.1988 року переведена на шахті поверхневим мотористом вентиляційних устаткувань 2 розряду дільниці по ремонту, монтажу і демонтажу щитових механізованих комплексів, ремонту обладнання і осушки (розпорядження №83 від 25.04.1988 року);
- 28.06.1988 року переведена на шахті поверхневим рукоятником-сигналістом 3 розряду ділянки (розпорядження №126 від 20.06.1988 року);
- 09.07.1994 року переведена на шахті поверхневим стволовим (розпорядження №46 від 09.07.1994 року);
- по результатам атестації підтверджене пільгове забезпечення за списком №2 (наказ №458 від 22.12.1999 року);
- по результатам атестації підтверджене пільгове забезпечення за списком №2 (наказ №592 від 22.12.2004 року);
- 05.05.2006 року звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років (розпорядження №330 від 04.05.2006 року.
Також, період роботи з 28.06.1988 року по 31.12.1991 року та з 09.07.1994 року по 05.05.2006 року підтверджено довідкою Марганецького гірничо-збагачувального комбінату №15/31 від 16.01.2025 року про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на шахті №9/10 на АО «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в період з 28.06.1988 року по 31.12.1991 року виконаувал забезпечення спуску-підйому людей, матеріалів на поверхні шахти, за професією, посадою рукоятником-сигналістом, що передбачена Списком №2 розділ І підрозділ І Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, за період з 09.07.1994 року по 15.01.2003 року виконувала забезпечення спуску-підйому людей, матеріалів на поверхні шахти за професією, посадою стволові, зайняті на поверхні, що передбачена Списком №2 розділ І підрозділ 1а код КП 2010100а-18850 підстава Постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року; за період з 16.01.2003 року по 05.05.2006 року виконувала забезпечення спуску-підйому людей, матеріалів на поверхні шахти, за професією, посадою стволові, зайняті на поверхні, що передбачена Списком №2 розділ І підрозділ 1а позиція 1.1а Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року. Містить інформацію про відпустку по догляду за дитиною до 6-ти років з 21.05.2003 року по 04.05.2006 року. Робоче місце атестовано: наказ №356 від 03.10.1994 року, наказ №464 від 24.12.1999 року, наказ №592 від 29.12.2004 року. Підстави видачі – особова картка від 22.02.1988 року, відомості на заробітну плату, табель обліку робочого часу, довідник ЕТКД.
У спірному рішення відповідачем зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи згідно довідки від 16.01.2025 року №15/31 виданою АТ «Марганецький ГЗК» з 26.04.1988 року по 31.12.1991 року, з 09.07.1994 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 05.05.2006 року, оскільки відсутні підстави (дата та номер наказу) про перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3 років та до 6 років
При цьому, суд зазначає, що відповідачем не вказано будь-які посилання щодо невідповідності даних щодо вказаного періоду, зазначеного у трудовій книжці, помилок у їх оформленні.
Суд звертає увагу, що зазначені записи в трудовій книжці позивача чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди. Також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином.
Крім того, вказані професія позивача включена до Списку №2, що затверджені постановою Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, Кабінету Міністрів України, від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36 та відносяться до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію на пільгових умовах.
Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що відповідачем вчинялись будь-які дії щодо витребування необхідних документів, а не вчинення органами Пенсійного фонду України таких дій, на думку суду, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Оскільки відповідачем не зазначено висновок щодо періоду пільгового стажу позивача, не зазначено причини неврахування відомостей трудової книжки позивача, суд дійшов висновку, що відповідач неповно розглянув надані позивачем документи, не визначився щодо спірних періодів.
Щодо посилань відповідача на протиправність наданої позивачем довідки, про підтвердження наявного трудового стажу, суд зазначає наступне.
Так, до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах позивачем, зокрема, надано довідку від 16.01.2025 року №15/31 про підтвердження пільгового стажу, яка засвідчена печаткою підприємства та підписом посадової особи, містить обов`язкові відомості та підстави для її видачі з посиланням на первинні документи та містить інформацію, що підтверджує пільговий стаж позивача.
Таким чином, зокрема, вищевказаною довідкою від 16.01.2025 року №15/31 додатково підтверджено пільговий період роботи, у зв`язку з чим позивачем виконано всі вимоги щодо підтвердження стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах.
Щодо доводів про невідповідність вказаної довідки, суд зазначає, що відповідачем не було вчинено жодних дій щодо перевірки даних зазначених в уточнених довідках та не надано доказів визнання таких довідок недійсними.
Таким чином, відповідачем при винесені спірного рішення необґрунтовано не враховано довідку надані позивачем на підтвердження пільгового стажу, оскільки така безпосередньо впливає на реалізацію конституційного права позивача на соціальний захист, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до пільгового стажу спірного періоду роботи позивача, відповідно до зазначеної довідки, що дає право на пенсію на пільгових умовах, відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з метою належного захисту прав позивача, зобов`язати зарахувати до пільгового стажу періоди роботи відповідно до вказаних довідок.
Також, судом встановлено, що трудова книжка позивача та уточнююча довідка містить відмітки підприємства про проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом із заявою про призначення пенсії надавалось свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 .
Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ визначено, щодо стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Пунктом 11 Порядку №637 врегульовано, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Частиною другою статті 181 КЗпП України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до страхового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Зважаючи на викладене, посилання відповідача на відсутність дати та номеру наказу про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в обґрунтування причин незарахування до пільгового стажу спірних періодів догляду за дитиною є цілком безпідставними, оскільки такий період зараховується як до страхового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю.
Водночас, спірний період не зарахований до пільгового за Списком №2.
Відповідачем не обґрунтовано причин неврахування відомостей у свідоцтві про народження дитини та в довідці від 16.01.2025 року №15/31.
Оскільки відповідачем не зазначено висновок щодо періоду пільгового стажу позивача, не зазначено причини неврахування відомостей трудової книжки позивача та даних уточнюючої довідки, суд дійшов висновку, що відповідач неповно розглянув надані позивачем документи, не визначився щодо спірних періодів.
Враховуючи вищевикладене, та те, що трудова книжка та уточнююча довідка містять необхідні записи, що підтверджують пільговий період роботи позивача, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Щодо вимог в частині незарахування до загального стажу період роботи з 01.07.2021 року по 30.11.2025 року в подвійному розмірі, суд зазначає наступне.
Так, спірне рішення не містить підстав такого незарахування, при цьому згідно матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що період роботи позивача з 01.07.2021 року по 30.11.2025 року зараховано відповідачем в одинарному розмірі.
У відзиві на позовну заяву, відповідачем вказано, що до страхового стажу у подвійному розміру не враховано періоди роботи в комунальному закладі «Володимирівський психоневрологічний інтернат» з 01.07.2021 по 30.11.2025 згідно трудової книжки від 09.03.1987 НОМЕР_1 та довідки про роботу від 19.12.2023 № 2629/0/02-23, оскільки пільгове обчислення стажу роботи, стосується лише стажу роботи до 01.01.2004, тобто до набрання чинності Законом №1058 та відсутні відомості про перебування у відпустках без збереження заробітної плати.
При цьому, спірне рішення не містить вказаних підстав незарахування спірного періоду у подвійному розмірі, що свідчить про неповний розгляд документів позивача.
Відповідно до відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , позивач з 01.07.2021 року по сьогодні працює в Комунальному закладі «Володимирівський психоневрологічний інтернат» на посаді молодшої медичної сестри (санітарка-роздавальниця), що визнається і не заперечується сторонами.
Разом з тим, підставою для відмови в зарахуванні спірного періоду роботи позивача в подвійному розмірі в оскаржуваному рішенні слугувало те, що пільгове обчислення страхового стажу відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовується лише до 01.01.2004.
Суд зазначає, що 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
В даних правовідносинах суд встановив, що протягом спірного періоду позивач працювала у закладі з надання психіатричної допомоги.
За правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи у закладах з надання психіатричної допомоги підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, у яких суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року, у справі №689/872/17 та від 27 лютого 2020 року, у справі №462/1713/17.
У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058 та Законом №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", то він мав би виключити із Закону України "Про пенсійне забезпечення" усі інші положення, чого зроблено не було.
Посилання відповідача на те, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та вислугу років - є безпідставним, оскільки вимогами абзацу 4 частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Згідно частин 1, 2 статті 84 Кодексу законів про працю України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки" працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та роботодавцем, але не більше 15 календарних днів на рік.
Як слідує зі статті 4 Закону України "Про відпустки" відпустка без збереження заробітної плати є одним з видів відпусток.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про відпустки" за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Статтею 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08 лютого 2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Водночас, пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ. Зокрема, вказаною нормою Закону №1788-ХІІ передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. (стаття 30 Кодексу законів про працю України).
Отже, робота в розумінні статей 21, 30 Кодексу законів про працю України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.
Аналіз наведених норм прав свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону №1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, тому, на думку суду, період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці без збереження заробітної плати по сімейних обставинах та по догляду за онуком зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №314/404/17, від 28 листопада 2019 року справа №349/422/16-а.
Щодо доводів про невідповідність вказаної довідки, суд зазначає, що відповідачем не було вчинено жодних дій щодо перевірки даних зазначених в уточнених довідках та не надано доказів вчинення дій щодо уточнення даних зазначених в уточнюючій довідці.
Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи з 01.07.2021 року по 30.11.2025 року.
Вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають оскільки такі дії були реалізована відповідачем шляхом винесення спірного рішення, а тому саме таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком 2 періодів роботи з 28.06.1988 року по 31.12.1991 року та з 09.07.1994 року по 05.05.2006 року та до загального стажу період роботи з 01.07.2021 року по 30.11.2025 року в подвійному розмірі та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2025 року, призначити та виплатити ОСОБА_1 з 19.12.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
При цьому, суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про призначення позивачу пенсії за віком.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 19.12.2025 року.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в сумі 1331,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №2927999735 від 05.03.2026 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 665,60 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84100, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Генерала Батюка, буд.8, код ЄДРПОУ 13486010), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення від 26.12.2025 року № 047250020694 щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з правової оцінки наданої судом у рішенні. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв