Справа № 526/52/26
Провадження № 2/526/603/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 травня 2026 рокуГадяцький районний суд Полтавської області в складі 
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судового засідання Павленко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

в с т а н о в и в:

09 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на його утримання, вказуючи, що він є батьком відповідачів, являється інвалідом 3 групи, є непрацездатною особою, гостро потребує матеріальної допомоги відповідачів у зв`язку з рядом захворювань та малим розміром пенсії, яка не дозволяє забезпечити його належне лікування, харчування та проживання. Відповідачі є його дітьми, працездатні та мають змогу надавати йому допомогу, але ухиляються від свого обов`язку утримувати непрацездатного батька, тому просить суд стягнути аліменти на свою користь з відповідачів в розмірі по 1/4 частині з усіх видів їх доходів щомісячно з кожного довічно.
Ухвалою від 11.02.2026 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Позивач ОСОБА_1 копію ухвали отримав 24.02.2026.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження, цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі отримали 25.02.2026, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
Ухвалами суду від 13.03.2026, 20.03.2026 було витребувано з відповідних відділів ДРАЦС копії актових записів про народження ОСОБА_5 та копії актових записів про шлюб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 
17 березня 2026 року від представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката Борзовець О.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вказується, що позивач вводить суд в оману щодо свого матеріального становища, оскільки в його оренді та власності знаходиться рухоме й нерухоме майно, зокрема у нього в оренді перебувають: земельна ділянка з кадастровим номером 5320481701:01:003:0018; земельна ділянка з кадастровим номером 5320481701:01:003:0019; земельна ділянка з кадастровим номером 5320481701:01:003:0020; земельна ділянка з кадастровим номером 5320481701:01:003:0021; земельна ділянка з кадастровим номером 5320481701:01:003:0022. Також, на праві спільної часткової власності позивачу належить земельна ділянка з кадастровим номером 5320484400:00:004:0318 площею 2,89 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в оренді у ТОВ «Агрофірма ім. Довженка». Тобто, позивач, передавши в оренду землю, має можливість отримувати орендну плату, чим покращувати свій матеріальний стан. Окрім цього, у власності позивача перебуває сільськогосподарська техніка, трактор та причіп, якими він може розпоряджатись на власний розсуд – використовувати для власних потреб, передати в оренду й отримати фінансову вигоду або відчужити і також отримати значні грошові надходження. На переконання відповідачів, позивач не довів належними та достатніми доказами факт потреби у додатковому матеріальному забезпеченні, оскільки ця умова є обов`язковою для призначення аліментів на утримання повнолітніми дітьми батьків. Окрім цього, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мають проблеми зі станом здоров`я та встановлені групи інвалідності – ІІ та ІІІ відповідно. Відповідач ОСОБА_6 самостійно утримує сина, відповідач ОСОБА_7 не має стабільного місця роботи. Тобто усі відповідачі мають незадовільний матеріальний стан, двоє з трьох відповідачів мають вади здоров`я та усі втрьох загалом несуть такий майновий тягар, який унеможливлює здатність до забезпечення також і їхнього батька, який, на переконання відповідачів, не довів належним чином потребу у додатковому матеріальному утриманні. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та стягнути з нього понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн для кожного відповідача.
05 квітня 2026 року від представника позивача адвоката Тимохіної Л.С. надійшла відповідь на відзив, в якій вказується, що зазначені у відзиві земельні ділянки позивач ОСОБА_1 орендує. Власником зазначених 5-ти земельних ділянок є територіальна громада с. Вельбівка в особі Вельбівської сільської ради. Проте, внаслідок отриманої травми та інвалідності, тривалого лікування та втрати зору, позивач ОСОБА_1 не в змозі працювати на землі та її обробляти, а тому прибуток від використання земельних ділянок позивачем не отримується. Доказів отримання прибутку від оренди земельних ділянок представником відповідача також не надано. Стосовно тверджень представника відповідачів про наявність у спільній частковій власності позивача ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 5320484400:00:004:0318 площею 2,89 га, яку передано у оренду ТОВ «Агрофірма ім. Довженка», то дана земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_8 (доньки відповідача ОСОБА_2 ) та ОСОБА_9 (рідному брату позивача ОСОБА_1 ), а не позивачу. Стосовно перебування у власності позивача цінного рухомого майна, а саме сільськогосподарської техніки, трактора та причепа, то 05 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ВП № 1 Миргородського районного РВП ГУНП в Полтавській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення та про викрадення його сином, відповідачем ОСОБА_2 , речей в тому числі зазначеної сільськогосподарської техніки, яка у даний час перебуває у віданні та під контролем відповідача ОСОБА_2 , що позбавляє позивача нею розпорядитися, використовувати, надати в оренду чи реалізувати. Щодо матеріального стану відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зазначає, що вони є особами молодого віку і можуть забезпечувати як себе так і допомагати матеріально своєму батькові. Усі відповідачі сплатили представнику по 10 000 грн. за надання правничих послуг, що є значною сумою, проте за твердженнями свого представника мають незадовільний матеріальний стан. Відповідач ОСОБА_2 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 23 червня 2022 року є приватним підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність. Проте до матеріалів відзиву не додано даних про його доходи – розмір отримуваної пенсії по інвалідності, доходи від здійснення підприємницької діяльності, тощо. Крім того, у даний час у Гадяцькому районному суді перебуває справа № 526/3207/25 за позовом ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним. Суть цієї справи зводиться до того, що ОСОБА_1 05 грудня 2024 року надав довіреність своїй невістці ОСОБА_10 , яка на підставі довіреності оформила договори дарування, за якими у власність її чоловіка ОСОБА_2 (відповідача) та доньки ОСОБА_8 (онуки позивача) відійшла значна частина майна, яка належала позивачу ОСОБА_1 та його покійній дружині ОСОБА_11 , а саме сім земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також за договором дарування був відчужений будинок по АДРЕСА_1 . В результаті переоформлення будинку позивач ОСОБА_1 втратив право власності на нього, що надало можливість відповідачам зняти батька з реєстраційного обліку та взагалі вигнати з будинку. В даний час за вказаною адресою фактично проживає відповідач ОСОБА_2 , де і знаходиться сільськогосподарська техніка, належна позивачу ОСОБА_1 , і на яку
вказує представник відповідача у відзиві. 
Відповідач ОСОБА_6 хоча є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, але працює та отримує дохід. Проте, довідку про доходи до суду не надала. На ОСОБА_6 оформлено 1/ 6 частку будинку по АДРЕСА_1 . І хоча ОСОБА_6 розлучена та виховує сина ОСОБА_12 , батько дитини ОСОБА_13 , згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2018 року у справі
552/5705/18 сплачує аліменти, рішення суду виконується з 03 січня 2019 року. Текст рішення суду перебуває у системі «Судова влада» та є загальнодоступним. Тому безпідставні твердження представника відповідачів адвоката Березовця О.В., що син відповідачки потребує додаткових витрат у зв`язку з спортивною діяльністю. Також нею не надано доказів що ОСОБА_6 винаймає квартиру в м. Полтаві та сплачує кошти за оренду житла.
Відповідачка ОСОБА_7 , як вказує її представник, не працює та не отримує доходу, тому взагалі не в змозі сплачувати аліменти. Проте з доданого представником відповідача Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_7 вбачається, що вона працювала до лютого 2026 року та отримувала дохід у вигляді заробітної плати в ПП «Саргас 2023», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Щербаківського Данила, 58, вид діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. І саме з лютого 2026 року відомості про її доходи відсутні, що збігається в часі з поданням до суду позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Відтак, доводи позивачів про незадовільний матеріальний стан є неспроможними.
Щодо вимог відповідачів про стягнення з позивача на користь кожного з них по 10 000 грн., а загалом 30 000 грн - витрат на правничі послуги, представник позивача вказує, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу Адвокатського об`єднання “Гарант”, від імені якого та у інтересах усіх відповідачів діє адвокат Березовець О.В. є завищеним, необґрунтованим та неспівмірним з обсягом наданих послуг. Вказує, що адвокатом виконувалася одночасно одна і та ж робота для трьох відповідачів, тобто сума гонорару адвокатом безпідставно потроєна. Крім того, реальний обсяг наданої правничої допомоги у даній справі є незначним, цивільна справа є справою незначної складності, розглядається у письмовому провадженні, не становить публічного інтересу. Адвокат Березовець О.В. склав один процесуальний документ - відзив на позовну заяву, складення якого не є складним, не містить аналізу судової практики, математичних розрахунків, висновків, аналізу судової практики Верховного Суду. Розмір правничої допомоги за складення зазначеного процесуального документу є явно завищеним та неспівмірним з наданими послугами, недоведеним та не підлягає відшкодуванню з позивача. З цих підстав представник позивача адвокат Тимохіна Л.С. просила суд задовольнити позовні вимоги позивача.
У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відзив на позов відповідачем у визначений термін теж не надано.
Згідно з ч. 1 :/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_8658/ed_2020_02_13/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#8658" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
В силу ч.2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком повнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, актовим записом про народження ОСОБА_2 та актовими записами про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що не заперечують відповідачі.
Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи з 10.09.2025, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 виданого 01.10.2025 Пенсійним фондом України і витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №251/25/7353/В від 17.09.2025, має рвану рану ока з втратою зору та ряд супутніх хронічних захворювань, потребує протези очей.
ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 3038 грн, що підтверджується довідкою про доходи №2715 0574 2277 3726 виданої відділом обслуговування громадян №1 (Сервісний центр) Пенсійним фондом України.
Окрім того, згідно відповіді від 20.05.2026 з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела та суми доходів за період з 1 кварталу 2025 року по 1 квартал 2026, а саме у січні 2025 року отримав дохід від ТОВ «Агрофірма ім. Довженка» в сумі 25 578,09 грн. за оренду землі.
Земельні ділянки з кадастровим номером: 5320481701:01:003:0018 для ведення городництва; 5320481701:01:003:0019 для ведення городництва; 5320481701:01:003:0020 для ведення городництва; 5320481701:01:003:0022 для ведення городництва, згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.03.2026 на праві власності належать територіальній громаді с. Вельбівка в особі Вельбівської сільської ради, орендарем яких є ОСОБА_1 .
Земельна ділянка з кадастровим номером 5320484400:00:004:0318 площею 2,89 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , тобто іншим особам, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.03.2026.
Вказане спростовує посилання відповідачів на те, що позивач є власником вказаних земельних ділянок та отримує від них дохід.
Згідно свідоцтва про реєстрацію машини від 18.10.2005, трактор колісний, р.н. НОМЕР_3 р.в. належить на праві власності ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію машини від 18.10.2005, причіп двохвісний, р.н. НОМЕР_4 1991 р.в. належить на праві власності ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що 05 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ВП № 1 Миргородського районного РВП ГУНП в Полтавській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення та про викрадення його сином, відповідачем ОСОБА_2 , речей в тому числі зазначеної сільськогосподарської техніки.
В матеріалах справи, також, наявна довіреність ОСОБА_1 від 05 грудня 2024 року, завірена нотаріально, яку він надав ОСОБА_10 для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме на ряд земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Доказів щодо наявності в ОСОБА_1 інших доходів чи нерухомого або цінного майна матеріали справи не містять.
Відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 462835 з приводу якої отримує пенсію, а отже є непрацездатним.
Відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 23 червня 2022 року та здійснює підприємницьку діяльність.
Згідно відповіді від 20.05.2026 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів за період з 1 кварталу 2024 року по 1 квартал 2026 року, ОСОБА_2 отримує значні регулярні доходи: у вигляді заробітної плати з ПП «Торгівельний центр «Київ», доходи самозайнятої особи, від оренди земельної ділянки ТОВ «Агро-Край», доходи від ТОВ « Укртехносинтез» у вигляді заробітної плати, має соціальні виплати, тобто є активно працюючим та матеріально забезпеченим.
Відповідач ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕ № 0054398 від 04.11.2011.
ОСОБА_3 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, батьком якого є ОСОБА_13 .
Згідно заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.12.2018, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 було розірвано, з останнього стягуються аліменти на утримання сина.
Згідно відповіді від 20.05.2026 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів за період з 1 кварталу 2024 року по 1 квартал 2026 року, ОСОБА_3 отримує регулярні доходи у вигляді заробітної плати у ФОП ОСОБА_15 в середньому 8800 грн та має інші доходи з АТ КБ «ПриватБанк», тобто працює та є матеріально забезпеченою.
Представник відповідача ОСОБА_3 стверджував у відзиві, що остання майже самостійно утримує неповнолітнього сина, орендує квартиру в м. Полтава та сплачує орендну плату за неї сама, проте доказів з даного приводу суду не надав.
Відповідач ОСОБА_7 , згідно відповіді від 20.05.2026 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів за період з 1 кварталу 2024 року по 1 квартал 2026 року, отримує регулярні доходи у вигляді заробітної плати з ПП «САРГАС 2023» в середньому 15650 грн, тобто є працездатною та матеріально забезпеченою.
Доказів того, що ОСОБА_7 на даний час не працює, як стверджував її представник та має статус безробітної відповідач суду не надала та матеріали справи не містять. 
Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків.
У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.
Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.
Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.
Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).
Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану.
Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
У даній справі судом не встановлено та відповідачами не доведено, що їх батько ОСОБА_1 ухилявся від виконання батьківських обов`язків чи позбавлявся батьківських прав відносно них, а отже, не вбачається підстав, передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 3038 грн, що незначно перевищує мінімальний розмір пенсії. Отримуваний дохід від орендної плати за землю є одноразовим у рік і він може покрити необхідні мінімальні потреби людини на придбання речей першої необхідності, тому не розцінюється судом як дохід, за рахунок якого можливо існувати певний період часу та як істотне матеріальне забезпечення особи.
Оскільки позивач є непрацездатним в силу віку та встановленої групи інвалідності, страждає рядом хронічних захворювань, є особою з інвалідністю, в зв`язку з чим потребує догляду та додаткових витрат на придбання ліків та безпосереднє лікування хронічних захворювань, тому він потребує матеріальної допомоги від своїх повнолітніх дітей.
Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.
При розгляді справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
В даній справі суд враховує, що відповідачі працюють, матеріально забезпечені, і хоча ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами з інвалідністю, проте, згідно матеріалів справи, можуть надавати непрацездатному батькові допомогу і сплачувати аліменти.
При цьому суд, враховуючи матеріальний стан кожного відповідача, зокрема те, що ОСОБА_2 є достатньо матеріально забезпеченим, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають незначні доходи, а також, те, що на утриманні у ОСОБА_3 перебуває неповнолітній син, суд вважає, що з ОСОБА_2 на утримання непрацездатного батька необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, як і просив позивач, а з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти - по 1/8 частині з усіх видів їх доходів щомісячно з кожної, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
При ухваленні рішення суд, також, відповідно до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про судові витрати.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір судового збору, який мав би бути сплачений за вказану позовну заяву становить 1331,20 грн.
Позивач ОСОБА_1 згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Отже, кожен з відповідачів мав би сплатити на користь держави по 443,73 грн (1331,20 : 3 = 443,73).
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, тому він, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в зв`язку з цим, враховуючи, що відносно нього позовні вимоги позивача задоволені, судовий збір в сумі 443,73 грн підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позовні вимоги позивача стосовно відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково, тому з них на користь держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог (50%), в сумі 221,87 грн з кожної, інша частина судового збору в сумі 221,87 грн з кожної підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Щодо заявлених відповідачами вимог щодо стягнення з позивача їх витрат на професійну правничу допомогу в сумі по 10 000 грн кожному, суд зазначає наступне.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 756/15736/18.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 826/856/18).
Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.
Таким чином, для документального доведення понесених стороною витрати на правову допомогу, необхідно надати: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (висновки постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі№ 686/31892/19.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представником відповідачів на підтвердження понесених ними витрат на правову допомогу до матеріалів справи додано: копію ордера серії ВІ №1373981 на надання правничої допомоги Цьодику В.І. адвокатським об`єднанням «Гарант» в особі адвоката Борзовець О.В. від 11.03.2026 , виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №02 від 27.02.2026, копію ордера серії ВІ №1373982 на надання правничої допомоги ОСОБА_6 адвокатським об`єднанням «Гарант» в особі адвоката Борзовець О.В. від 11.03.2026 , виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №01 від 27.02.2026, копію ордера серії ВІ №1373980 на надання правничої допомоги Дитяткіній В.І. адвокатським об`єднанням «Гарант» в особі адвоката Борзовець О.В. від 11.03.2026, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №03 від 27.02.2026 та квитанції  №01, №02, №03 від 12.03.2026 про оплату кожним відповідачем АО «Гарант» по 10 000 грн за правничу допомогу в межах розгляду вказаної справи. 
Проте, до матеріалів справи не додано вказаних договорів на правову допомогу та актів приймання-передачі наданих послуг, що позбавляє суд можливості в повному обсязі встановити умови надання правничої допомоги. В даній справі адвокатом Борзовець О.В. складено один відзив на позовну заяву від імені трьох відповідачів, що ставить під сумнів укладення договору на правничу допомогу з кожним із них. 
Проте сторона позивача не оспорює факту наявності таких договорів чи договору, судом теж не ставиться під сумнів їх наявність, однак вказує на не співмірність заявленої суми з обсягом робіт, посилаючись на те, що вказана справа є справою незначної складності, а сам відзив не є складним, не містить аналізу судової практики, математичних розрахунків і розмір гонорару є явно завищеним.
Суд погоджується з вказаними доводами сторони позивача і вважає, що розмір наданої правничої допомоги є явно завищеним, адже кожен з відповідачів сплатив по 10000 грн. адвокату Борзовець О.В., однак він склав лише один документ від імені всіх трьох відповідачів, безпідставно потроївши суму послуг та не додавши необхідних доказів заперечення проти позову. 
Зважаючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю, тому підстав для відшкодування йому витрат на правничу допомогу суд не вбачає.
Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд враховує, що такі витрати є явно завищеними та неспівмірними з обсягом виконаних робіт та, зважаючи на часткове задоволення позову щодо цих відповідачів, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. на користь кожної.
Керуючись ст.ст.79, 202, 204, 205 СК України, ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 273 352-355, п.3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька – задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вельбівка, Миргородського району на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 09 січня 2026 року і довічно. 
Стягти з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Вельбівка, Миргородського району на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1 / 8 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 09 січня 2026 року і довічно.
Стягти з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Щербані, Полтавського району на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1 / 8 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 09 січня 2026 року і довічно.
Рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі по 221,87 грн з кожної.
Решта частини судового збору в сумі 887,47 грн підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відмовити ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.
Стягти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 понесені ними витрати на правничу допомогу по 2000 грн. кожній.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
Позивач - ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_5 .
Відповідач – ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_6 .
Відповідач – ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_7 .

Головуюча: Л. В. Максименко