ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року   Справа № 924/7/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Мельник О.В. ,  суддя Хабарова М.В. 

секретар судового засідання Кульчин Д.А. 

представників учасників справи:
позивача: Андрієвська О.В.,
відповідача: Гостинський П.В.,
третьої особи: Шевченко Б.В.,

розглянувши апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість» на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 16.03.2026 року у справі №924/7/26 (суддя С.В. Заверуха)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.Технолоджі» м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський агрегатний завод» м.Красилів Хмельницької області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» м.Київ
про тлумачення змісту пунктів договорів поставки
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 16.03.2026 року у справі №924/7/26 відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ «Українська оборонна промисловість» про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Не погоджуючись із ухвалою, Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» у встановлений процесуальний строк подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу від 16.03.2026 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким задоволити клопотання про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції в справі №924/7/26.
Обґрунтовуючи скаргу третя особа зазначає, суд першої інстанції суд безпідставно не врахував, що у даному випадку відмова у стягненні судових витрат з підстав нерозгляду справи по суті є незаконною та свідчить про неправильне застосування норм процесуального права. Відповідно до сукупного аналізу ст.129 ГПК України та ч.5 ст.130 ГПК України, у разі закриття провадження або залишення позову без розгляду, учасники справи, зокрема і треті особи, мають право на компенсацію витрат, понесених внаслідок необґрунтованих дій позивача. Дана правова позиція підтверджена сталою практикою Верховного Суду (справи №922/3787/17, №922/592/17, №925/1372/21). Таким чином, ігнорування судом зазначених приписів є порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Крім того, відмова у стягненні витрат через відсутність розгляду справи по суті порушує п.12 ч.3 ст.2 ГПК України та нівелює принцип господарського судочинства щодо обов`язковості відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.
На думку апелянта, висновок суду першої інстанції щодо необхідності з`ясування обґрунтованості заперечень третьої особи є помилковим та свідчить про порушення норм процесуального права. Визначальною підставою для розподілу судових витрат третьої особи є факт заперечення чи підтримки позовних вимог, що є достатнім для стягнення судових витрат, а з`ясування обґрунтованості виходить за межі нормативно-правового регулювання ч.13 ст.129 ГПК України. Заява позивача про залишення позову без розгляду свідчить про необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії, а тому цей факт є достатнім для застосування ч.5 ст.130 ГПК України.
Апелянт також наголошує, що Верховний Суд стягує судові витрати у зв`язку з участю представників в судовому засіданні, навіть коли явка не була визнана обов`язковою та задоволено клопотання про відеоконференцію.
Враховуючи викладене, апелянт стверджує, що витрати на прибуття представника АТ «Українська оборонна промисловість» до суду є неминучими та безпосередньо пов`язаними з реалізацією права на участь у судовому засіданні як складової доступу до правосуддя. Оскільки судом було визначено форму загального позовного провадження, участь представника в засіданні була об`єктивно необхідною для захисту інтересів учасника. Висновок суду про можливість уникнення таких витрат за умови територіальної віддаленості сторін та суду суперечить обставинам справи, що свідчить про необґрунтованість відмови у компенсації понесених витрат на відрядження.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Мельник О.В., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 року відкрито провадження у справі №924/7/26. Розгляд справи призначено на 04.05.2026 року.
17.04.2026 року від позивача надійшов відзив на апеляйційну скаргу, у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити оскаржувану ухвалу без змін.
Позивач у відзиві наголошує, що суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки суд не надавав оцінку тому, чи є обґрунтованими позовні вимоги, а відтак неможливо дійти висновку про те, що представник АТ «Українська оборонна промисловість», який просив суд відмовити в позові, обґрунтовано заперечував проти задоволення заявлених у справі позовних вимог. Відповідно, неможливим є розподіл судових витрат названого товариства шляхом застосування приписів ч.13 ст. 129 ГПК України. 
Відмова у задоволенні клопотання АТ «Українська оборонна промисловість» є правомірною, оскільки заявником не доведено наявності правових підстав для компенсації витрат у порядку ч.5 ст.130 ГПК України. Реалізація позивачем процесуального права на залишення позову без розгляду є диспозитивним правом і не може автоматично розцінюватися як необґрунтовані дії. Оскільки АТ «Українська оборонна промисловість» не доведено факту вчинення позивачем будь-яких неправомірних чи необґрунтованих дій, пов`язаних із розглядом справи, право на відшкодування витрат у такому разі не виникає. До того ж витрати на проїзд та проживання не є неминучими, оскільки суд першої інстанції не визнавав явку представника третьої особи обов`язковою. Таким чином, з огляду на безпідставність вимог та відсутність доказів необхідності понесених витрат, ухвала суду відповідає встановленим обставинам справи.
Відсутність заперечень третьої особи проти залишення позову без розгляду, що підтверджується протоколом судового засідання від 03.03.2026 року спростовує наявність претензій до дій позивача. Крім того, подані АТ «Українська оборонна промисловість» докази понесених витрат здійснені фізичною особою, а не залученою до справи юридичною особою. При цьому, платіжні документи датовані пізніше дати подання заяви про залишення позову без розгляду, що свідчить про свідоме та невиправдане понесення витрат учасником після того, як йому стало відомо про намір позивача припинити судовий розгляд.
Ухвалами від 29.04.2026 року та від 30.04.2026 задавлено клопотання про участь представників позивача та відповідача в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 04.05.2026 року представники третьої особи та відповідача підтримали апеляційну скаргу АТ «Українська оборонна промисловість», просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задоволити заяву про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наголошував на безпідставності вимог третьої особи та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, 02.01.2026 року до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.Технолоджі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський агрегатний завод» про здійснення тлумачення пункту 6.2. договорів поставки від 27.12.2024 року №27.12/2024-1 та №27.12/2024-2, укладених ТОВ «Ф.Технолоджі» та ТОВ «Красилівський агрегатний завод»: « 6.2. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим Договором, Постачальник зобов`язаний сплатити Замовнику неустойку у розмірі 0,1 відсотка від суми Договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми Договору» наступним чином: який з видів неустойки (штраф або пеня), що визначені нормами Цивільного Кодексу України встановлено в пункті 6.2 Договорів поставки від 27.12.2024 року №27.12/2024-1 та №27.12/2024-2, укладених ТОВ «Ф.Технолоджі» та ТОВ «Красилівський агрегатний завод».
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 07.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/7/26 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.02.2026 року залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, закрито підготовче провадження у справі №924/7/26 та призначено справу до судового розгляду по суті.
06.02.2026 року Господарським судом Хмельницької області постановлено ухвалу про розгляд справи №924/7/26 по суті у закритому судовому засіданні. Крім того, відмовлено у задоволенні заяви позивача про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.
20.02.2026 року від АТ «Українська оборонна промисловість» надійшли пояснення у справі №924/7/26, у яких третя просить відмовити у задоволенні позову. При цьому, клопотання про намір заявити відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи не заявлялося.
25.02.2026 року ТОВ «Ф.Технолоджі» подано заяву про залишення позову у справі №924/7/26 без розгляду згідно з п.5 ч.1 ст.226 ГПК України. Заява подана представником позивача на підставі довіреності від 13.11.2024 року у порядку передоручення та ордеру на надання правничої допомоги, що дійсна до моменту її скасування.
Як вбачається із протоколу судового засідання Господарського суду Хмельницької області від 03.03.2026 року у справі №924/7/26 після повідомлення судом про надходження на адресу суду заяви позивача про залишення позову без розгляду, представник третьої особи на стороні відповідача Шевченко Б.В. усно заявив клопотання про судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.03.2026 року позов ТОВ «Ф.Технолоджі» до ТОВ «Красилівський агрегатний завод», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ «Українська оборонна промисловість» про здійснення тлумачення пункту 6.2. договорів поставки залишено без розгляду.
04.03.2026 року до Господарського суду Хмельницької області надійшла заява від представника третьої особи Шевченка Б.В., в якій просить суд стягнути з ТОВ «Ф.Технолоджі» на користь АТ «Українська оборонна промисловість» 3770,66 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.
Заява обґрунтована тим, що витрати на відрядження представників сторін для участі в судовому засіданні (проїзд, проживання, добові) є судовими витратами і підлягають відшкодуванню (такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.01.2026 року у справі №916/4944/24). У зв`язку з прибуттям представника у судове засідання 03.03.2026 року по справі №924/7/26 АТ «Українська оборонна промисловість» понесло витрати на відрядження представника для участі в судовому засіданні у розмірі 3770,66 грн, а саме: витрати на проїзд вартістю 1506,26 грн (квиток сполученням Київ-Хмельницький вартістю 811,77 грн, квиток сполученням Хмельницький-Київ вартістю 694,49 грн); проживання у місті Хмельницькому вартістю 2264,40 грн. До заяви додано докази понесення відповідних витрат.
Представник ТОВ «Ф.Технолоджі» просив суд у задоволенні клопотання представника АТ «Українська оборонна промисловість» від 04.03.2026 року про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, відмовити, вказуючи на його безпідставність. Позивач наголошує на неправильному застосуванні заявником статті 130 ГПК України, відсутності необґрунтованих дій позивача, недоведеності фактичного понесення витрат третьою особою.
Як вже зазначалось, ухвалою від 16.03.2026 року Господарський суд Хмельницької області відмовив у задоволенні заяви АТ «Українська оборонна промисловість» про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ухвала вмотивована тим, що відсутні підстави для стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи №924/7/26, на підставі приписів частини 13 статті 129 ГПК України, на яку посилається заявник, оскільки дана справа по суті не розглядалася та спір у ній не вирішувався, а тому оскільки суд не надавав оцінку тому, чи є обґрунтованими позовні вимоги, то неможливо дійти висновку про те, що представник АТ «Українська оборонна промисловість», який просив суд відмовити в позові, обґрунтовано заперечував проти задоволення заявлених у справі позовних вимог. Згідно з ч.5 ст.130 ГПК України, компенсація витрат у разі залишення позову без розгляду можлива лише за умови доведення необґрунтованості дій позивача. Проте реалізація позивачем права на відкликання позову є проявом диспозитивності та не може вважатися необґрунтованою дією. Крім того, заявником не доведено фактів зловживання позивачем своїми правами, відтак підстави для стягнення витрат відсутні. Також витрати третьої особи на проїзд та проживання не є неминучими, оскільки суд не визнавав явку її представника обов`язковою, що додатково виключає можливість їх відшкодування. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).
Стаття 123 ГПК України визначає види судових витрат, до яких належать судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. 
Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.123 ГПК України).
Стаття 129 ГПК України регламентує загальні правила розподілу судових витрат.
Разом з тим, у ст.130 ГПК України «Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду» закріплений розподіл судових витрат, зокрема у разі залишення позову без розгляду.
Правовий аналіз статей 129, 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі, зокрема, залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст.130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.
Отже, при застосуванні ч.5 ст.130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.
Тобто стягнення (з позивача) компенсації понесених (відповідачем) витрат, зокрема і витрат пов`язаних із розглядом справи у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція щодо встановлення необґрунтованості дій позивача є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2024 року у справі №903/1079/23, від 20.06.2023 року у справі №925/1372/21, від 11.05.2023 року у справі №921/811/21, від 25.04.2023 року у справі №924/341/22, від 10.10.2023 року у справі №907/636/20).
Відтак, відповідно до приписів ч.5 ст.130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених у даному випадку третьою особою витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема:
- чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов;
- чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору;
- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;
- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 року у справі №922/592/17, від 21.01.2020 року у справі №922/3422/18, від 24.03.2021 року у справі №922/2157/20, від 19.04.2021 року у справі №924/804/20, від 26.04.2021 року у справі №910/12099/17, від 06.03.2024 року у справі №905/1840/21, від 25.04.2024 року у справі №903/1079/23.
Колегія суддів враховує, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 року у справі №905/121/19, від 13.05.2021 року у справі №910/16777/20, від 15.09.2021 року у справі №902/136/21, від 18.01.2022 року у справі №922/2017/17, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.
Тобто, ч.5 ст.130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Така позиція узгоджується із висновками наведеними у додатковій постанові Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №905/460/21.
Разом з тим, Верховний Суд акцентує, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача» (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 року у справі №922/2017/17).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 року у справі №911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини 5 статті 130 ГПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається зі змісту клопотання (заяви), третьою особою АО «Українська оборонна промисловість» не доведено належним чином та докази необґрунтовані дії позивача та чи мали такі місце взагалі.
Таким чином, судом не встановлено наявність підстав для стягнення з позивача на користь третьої особи витрат на професійну правничу допомогу згідно вимог ч.5 ст.130 ГПК України.
Поряд з цим, відповідно до положень статей 2, 4, 14, 130, 191 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Подання позову у справі не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача, що полягають у пред`явленні завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.
Так само і сам по собі факт залишення позову без розгляду не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат.
Судом також не встановлено того, що позивач від моменту звернення до суду із позовною заявою до прийняття судом ухвали про залишення позову без розгляду у справі діяв недобросовісно, зловживав процесуальними правами, протидіяв вирішенню спору, чи мав на меті ущемлення прав та (або) інтересів інших учасників справи.
У поданому до суду першої інстанції АО «Українська оборонна промисловість» клопотанні не доведено необґрунтованості дій позивача, не надано суду будь-яких доказів на підтвердження таких дій позивача чи свідчень зловживання ним своїми процесуальними правами.
В той час, як обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).
У постанові від 09.07.2019 року у справі №922/592/17 Верховний Суд зазначив, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Отже, заявнику слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо (пункт 4.2.3 постанови).
Колегія суддів також звертає увагу, що 03.02.2026 року залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, закрито підготовче провадження у справі №924/7/26 та призначено справу до судового розгляду по суті в суді першої інстанції.
06.02.2026 року Господарським судом Хмельницької області постановлено ухвалу про розгляд справи №924/7/26 по суті у закритому судовому засіданні. Крім того, відмовлено у задоволенні заяви позивача про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.
25.02.2026 року позивачем ТОВ «Ф.Технолоджі» подано заяву про залишення позову без розгляду у справі №924/7/26 згідно з п.5 ч.1 ст.226 ГПК України.
Таким чином, першою заявою позивача, поданою до суду першої інстанції після відмови йому в участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції стала заява про залишення позову без розгляду.
Колегія суддів не вбачає у вищевказаних діях позивача недобросовісної процесуальної поведінки, яка б полягала у затягуванні судового розгляду, протидії здійсненню судочинства тощо.
Враховуючи викладене, матеріали справи не містять доказів, а АТ «Українська оборонна промисловість» не довела протиправної поведінки позивача ТОВ «Ф.Технолоджі».
Колегія суддів також звертає увагу, що частиною 1 статті 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Відповідно до ч.5 ст.50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені для учасників справи.
Як вбачається із матеріалів справи, 20.02.2026 року від АТ «Українська оборонна промисловість» надійшли пояснення у справі №924/7/26, у яких третя просить відмовити у задоволенні позову. При цьому, клопотання про намір заявити відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи не заявлялося.
Колегія суддів також звертає увагу, що ч.6 ст.6 ГПК України унормовано, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Як стверджено матеріалами справи, заява ТОВ «Ф.Технолоджі» про залишення позову без розгляду сформована в системі «Електронний суд» 25.02.2026 року, тобто за 6 днів до дати наступного судового засідання 03.03.2026 року.
Крім того, свою першу заяву по суті АТ «Українська оборонна промисловість» сформувало теж в системі «Електронний суд» 20.02.2026 року.
Таким чином апелянт мав можливість дізнатися про наявність заяви про залишення без розгляду позову за кілька днів до судового засідання.
Як вже зазначалось, за змістом пункту 4 частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати сторони на відрядження своїх представників до суду для участі у судовому засіданні (проїзд, проживання, добові) є судовими витратами, адже участь у судовому засіданні - це процесуальна дія. 
Якщо судове засідання відбувається в іншому місті, то прибуття до суду представника сторони (у даному випадку представника третьої особи) може бути необхідним для реалізації права на захист. 
Відповідно витрати на проїзд та проживання представника сторони, який є її працівником і бере участь у справі - є витратами, пов`язаними з вчиненням процесуальних дій. 
Натомість, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Колегія суддів звертає увагу, що ухвалами Господарського суду Хмельницької області від 03.02.2026 року, 06.02.2026 року явка сторін не визнавалась обов`язковою, АТ «Українська оборонна промисловість» мало можливість та скористалось своїм правом подання письмових пояснень, заперечень тощо.
При цьому, АТ «Українська оборонна промисловість» на власний розсуд обрало спосіб реалізації свого права шляхом явки 03.03.2026 року представника в судове засідання після формування в системі «Електронний суд» 25.02.2026 року заяви ТОВ «Ф.Технолоджі» про залишення позову без розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи №924/7/26, на підставі приписів частини 13 статті 129 ГПК України, на яку посилається заявник, оскільки дана справа по суті не розглядалася та спір у ній не вирішувався, а тому (оскільки суд не надавав оцінку тому, чи є обґрунтованими позовні вимоги) неможливо дійти висновку про те, що представник АТ «Українська оборонна промисловість» (який просив суд відмовити в позові) обґрунтовано заперечував проти задоволення заявлених у справі позовних вимог. 
Неможливим є розподіл судових витрат названого товариства шляхом застосування приписів ч.13 ст.129 ГПК України, на які безпідставно посилається заявник у спірних правовідносинах. При цьому судом враховуються правові позиції Верховного Суду (зокрема, викладені у постанові від 30.08.2018 року у справі №910/23235/17).
Під час розгляду даної справи апеляційним судом встановлено, що третьою особою не лише не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку з розглядом справи у першій заяві по суті спору - поясненнях від 20.02.2026 року, але і не доведено протиправної поведінки позивача та неминучості таких витрат.
Враховуючи, що заява АТ «Українська оборонна промисловість» про стягнення судових витрат у справі №924/7/26 задоволенню не підлягає, то ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 16.03.2026 року у даній справі належить залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
Отже, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість» на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 16.03.2026 року у справі №924/7/26 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
3. Матеріали справи №924/7/26 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повна постанова складена "07" травня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Хабарова М.В.