ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 червня 2026 року	Справа №160/35945/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 18.12.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:
-визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення виплат грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_2 ; 
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 припинити виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із захопленням сина позивачки в полон їй нараховувалося та виплачувалось грошове забезпечення сина ОСОБА_3 . Проте, позивачці стало відомо про те, що всупереч наявному розпорядженню її сина, ОСОБА_2 , який є батьком захопленого в полон, виплачується грошове забезпечення ОСОБА_3 . Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивачка звернулася з даним позовом до суду. 
Ухвалою суду від 19.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
16 січня 2026 року від ОСОБА_2 надійшли пояснення, в яких він зазначає про те, що сімейне життя ОСОБА_2 з ОСОБА_1 не склалося, оскільки кожен з подружжя має зовсім різне уявлення про сімейні відносини. Спільне життя з позивачкою було неможливим через втрату почуття любові та поваги один до одного, різні погляди сторін на життя, різні культурні цінності та відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства. ОСОБА_2 підтвердив, що не проживав з позивачкою після розлучення, спільного господарства вони не вели, не підтримували сімейних стосунків і не мали спільного бюджету. У зв`язку з чим було втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. Збереження сім`ї було неможливе і суперечило інтересам подружжя. Подружні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не склалися, однак сама по собі ця обставина не свідчить та не може свідчити про відсутність або припинення сімейних та особистих відносин між батьком і сином. Незважаючи на припинення спільного проживання з матір`ю дитини, відносини ОСОБА_2 з його сином ОСОБА_3 упродовж усього часу залишалися теплими, стабільними та такими, що ґрунтувалися на взаємній повазі, підтримці та постійному спілкуванні. ОСОБА_2 завжди цікавився життям свого сина, брав активну участь у його становленні, підтримував його морально та матеріально, надавав фінансову допомогу відповідно до своїх можливостей, а також проводив з ним спільний час, що свідчить про реальне, а не формальне виконання ним батьківських обов`язків. Після досягнення сином повноліття батьківські відносини між ними не припинилися, а навпаки продовжували розвиватися на засадах родинної близькості, взаємної турботи та підтримки, у тому числі й у період проходження ОСОБА_3 військової служби. Водночас, позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував твердження про нібито неучасть ОСОБА_2 у житті сина. Так, у матеріалах справи відсутні рішення судів, акти органів опіки та піклування, документи виконавчого провадження чи інші офіційні відомості, які б свідчили про ухилення батька від виконання своїх обов`язків або про наявність між батьком і сином конфліктних чи відчужених відносин. Фактично єдиною підставою для відповідних тверджень позивача є викладені у позовній заяві оціночні судження, які не підкріплені жодними доказами. Отже, на переконання третьої особи, твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не брав участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні свого сина, є необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, та спрямовані на створення хибного уявлення про сімейні відносини між батьком і сином. За відсутності будь-яких належних і допустимих доказів зазначені доводи не можуть бути прийняті судом до уваги та покладені в основу прийняття судового рішення. Наголошує також, що надана до суду заява, складенна від імені ОСОБА_3 , не може вважатися особистим розпорядженням військовослужбовця, оскільки вона не відповідає встановленим законом вимогам щодо порядку її оформлення і посвідчення. Так, заява ОСОБА_3 не містиь підтвердження справжності підпису військовослужбовця, відомості про її передачу на зберігання до відповідних органів чи долучення до особової справи військовослужбовця відсутні. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
20 січня 2026 року відповідачем подано відзив із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Вказує, що позовні вимоги в частині відповідача припинити виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 його батькові ОСОБА_2 порушують права останнього на передбачений законом соціальний захист, суперечать вимогам Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та не можуть бути задоволені. Питання виплати грошового забезпечення вивчені військовою частиною у встановленому законом порядку, комісійно розглянуті відповідно до протоколу №149 та затверджені наказом командира частини №8617 від 23.10.2025. Відтак, будь-яких протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача не було вчинено. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 під час ворожого обстрілу 12.04.2022 був захоплений у полон ворожими формуваннями в м. Маріуполь, Донецької області.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_2 батьком захопленого у полон військовослужбовця ОСОБА_3 , та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів сімей» є отримувачами грошового забезпечення вищезазначеного військовослужбовця.
Відповідно до витягу з протоколу військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2025 №149 засідання комісії щодо розгляду документів для вирішення питання про виплату грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти прийнято рішення про нарахування та виплату рівними частками, що в загальній сумі не перевищує 50% частини грошового забезпечення визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань належного молодшому сержанту ОСОБА_3 , командиру гармати, 1985 року народження, який був захоплений у полон 12 квітня 2022 року: матері ОСОБА_1 1/2 від 50 % частини належного грошового забезпечення військовослужбовця, батькові - ОСОБА_2 1/2 від 50% частини належного грошового забезпечення військовослужбовця.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2025 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про виплату грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або безвісно відсутніх" передбачено нарахування та виплату після 01 лютого 2025 року належного грошового забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
ідповідно доафцВ01 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась до військової частини НОМЕР_1 із заявою про зупинення виплати грошового забезпечення батьку захопленого в полон військовослужбовця - ОСОБА_2 .
Листом від 08.11.2025 № 16852 військова частина НОМЕР_1 відмовила у зупиненні виплати грошового забезпечення батьку захопленого в полон військовослужбовця - ОСОБА_2 , посилаючись на пункт 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» № 2011-ХІІ, де вказано, що у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку) військовослужбовця, законним представникам малолітних (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам, та батьками військовослужбовця та крім батьків батьків позбавлених батьківських прав, за умови, шо ці права не були поновлені). Таким особам виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50% грошового забезпечення, після здійснення встановлених законом відрахувань.
Вважаючи вищевказані дії протиправними, та те, що у ОСОБА_3 відсутнє волиявлення у формі особистого розпорядження від 27.11.2025 на виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 , позивач звернулася з даним позовом до суду.
Також, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 27.11.2025, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорично заперечує проти того, щоб його біологічний батько ОСОБА_2 отримував будь-яку частину коштів, які нараховуються йому як військовослужбовцю. З позовної заяви вбаачється, що заява ОСОБА_3 була передана ним з полону 11.12.2025. 
Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
20.11.2024 офіційним виданням Верховної Ради України Голос України опубліковано Закон України № 3995-ІХ від 08.10.2024 Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який вступив в дію 01.02.2025.
Згідно нових положень Закону № 3995-ІХ від 08.10.2024, у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" зазначену правову норму викладено в наступній редакції:
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення."
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Пунктом 1 розділу ХХХ Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, в редакції чинній на час звернення позивача із заявою до відповідача).
Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Повертаючись до обставин справи.
Як вже встановлено судом, ОСОБА_3 під час ворожого обстрілу 12.04.2022 був захоплений у полон ворожими формуваннями в м. Маріуполь, Донецької області.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є матір`ю захопленого у полон військовослужбовця ОСОБА_3 та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів сімей» є отримувачем грошового забезпечення вищезазначеного військовослужбовця.
Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
Згідно з пунктом 4 статті 16 Закону Військовослужбовець, військовозобов`язаний або резервіст, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, має право скласти в письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок своєї з агибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження).
Справжність підпису військовослужбовця Збройних Сил України, військовозобов`язаного, резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, на особистому розпорядженні засвідчує командир військової частини або нотаріус.
Оригінал особистого розпорядження зберігається у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації місця проживання або за місцем призову (прийняття) на військову службу такої особи, якщо такий призов (прийняття) на військову службу здійснювався (здійснювалося) не за місцем реєстрації місця проживання військовозобов`язаного або резервіста.
У разі складання особистого розпорядження військовослужбовцем Служби безпеки України, іншого органу або військового формування, крім Збройних Сил України, зазначених у підпункті 1 пункту 1 статті 3 цього Закону, справжність підпису на особистому розпорядженні засвідчує командир/керівник підрозділу органу (служби, військового формування) або нотаріус.
Оригінал особистого розпорядження зберігається в особовій справі військовослужбовця Служби безпеки України, іншого органу або військового формування, зазначених у підпункті 1 пункту 1 статті 3 цього Закону.
Порядок та строки передачі військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) для зберігання в особовій справі визначаються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовець, військовозобов`язаний або резервіст, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, має право у будь-який час скасувати особисте розпорядження або скласти нове.
Кожне нове особисте розпорядження скасовує дійсність попереднього.
Заборонено розголошувати зміст особистого розпорядження до встановлення факту загибелі (смерті) особи, яка його склала.
Особисте розпорядження на випадок захоплення військовослужбовця в полон є пріоритетним, оскільки воно має вищу юридичну силу за визначену законом автоматичну черговість виплат. Зазначений документ закріплює пряму волю військовослужбовця щодо розпорядження його грошовим забезпеченням.
До матеріалів справи позивачем долучено заяву ОСОБА_3 від 27.11.2025, в якій останій зазначив, що він не дає своєї згоди, на те, щоб його батько ОСОБА_2 отримував будь-яку частину, коштів, які нараховуються йому як військовослужбовцю, а також будь-які соціальні виплати і пільги. 
Суд зазначає, що вищевказана заява не відноситься до особистого розпорядження в розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з таких підстав. 
Заява ОСОБА_3 була складена 27.11.2025 після його захоплення в полон (12 квітня 2022 року), тоді як особисте розпорядження на випадок полону за своєю суттю та логікою законодавчого регулювання повинно бути підготовлене заздалегідь, до настання такої події, аби відображати вільне волевиявлення без впливу обставин полону. Складання розпорядження постфактум суперечить меті норми, оскільки може бути обумовлене примусом, психологічним тиском чи іншими факторами, пов`язаними з перебуванням у полоні. Закон не передбачає можливості складання такого розпорядження після захоплення військовослужбовця в полон.
Також, справжність підпису на заяві не була засвідчена командиром військової частини, керівником підрозділу чи нотаріусом, як того вимагає стаття 16 Закону. Відсутність такого засвідчення позбавляє документ юридичної сили, оскільки не гарантує його автентичність.
Суд підкреслює, що ця вимога є імперативною і не може бути проігнорована, бо вона захищає інтереси як військовослужбовця, так і отримувачів виплат від можливих маніпуляцій. Без належного засвідчення заява не набуває статусу обов`язкового розпорядження.
Суд звертаєу увагу, що заява ОСОБА_3 від 27.11.2025 не була подана до військової частини НОМЕР_1 чи відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для реєстрації та зберігання в особовій справі, як передбачено законом.
Звернення позивача до військової частини про припинення виплат ОСОБА_2 датовано 01 листопада 2025 року, тоді як заява ОСОБА_3 датована 27 листопада 2025 року, що свідчить про необізнаність відповідача з фактом існування заяви на момент розгляду заяви позивачки від 01.11.2025.
Отже, суд дійшов висновку, що заява від 27 листопада 2025 року не може бути підставою для припинення виплат ОСОБА_2 .
Відтак, військова частина НОМЕР_1 здійснює нарахування та виплату належного ОСОБА_3 грошового забезпечення у спосіб, що повністю відповідає чинному законодавству, забезпечуючи збереження прав військовослужбовця та його батьків в умовах полону.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги задоволенню не підлягають
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон