ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/2811/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач), 
суддів: Віннікова С.В., Левшиної Г.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.

Представники сторін:
прокурор: не з`явився;
від позивача (апелянта): Лісняк Є.О.; 
від відповідача: Сердюк Р.В.; 
від третьої особи: не з`явився. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Запорізької міської ради на окрему ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 (суддя - Проскуряков К.В.) 
у справі № 908/2811/25
за позовом Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
до Фізичної особи-підприємця Буртового Олександра Володимировича, м. Запоріжжя
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м. Запоріжжя
про зобов`язання повернути земельну ділянку 2310100000:07:032:0015

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (далі — позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця Буртового Олександра Володимировича (далі — відповідач) про зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:07:032:0015 площею 0,4012 га, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 60.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано фізичну особу-підприємця Буртового О.В. повернути Запорізькій міській раді вказану земельну ділянку.
Разом із прийняттям рішення у справі, Господарським судом Запорізької області 04.03.2026 постановлено окрему ухвалу, якою звернуто увагу на неналежне виконання Запорізькою міською радою повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою та контролю за її використанням після закінчення строку дії договору оренди.
Вказаною окремою ухвалою Запорізьку міську раду зобов`язано провести службову перевірку за викладеними в ній обставинами, вжити заходів щодо усунення встановлених порушень та, за наявності підстав, притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а також повідомити суд про результати її розгляду.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали у справі.

Запорізька міська рада (апелянт) не погоджується з окремою ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25, вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо неналежного виконання Запорізькою міською радою повноважень не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки міською радою вживалися заходи щодо повернення спірної земельної ділянки, зокрема, направлялися відповідні листи орендарю.
Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував обставини, пов`язані з введенням воєнного стану та значним навантаженням на орган місцевого самоврядування, що, на його думку, вплинуло на своєчасність вжиття відповідних заходів.
Крім того, апелянт вказує, що постановлення окремої ухвали у даному випадку є втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.
З урахуванням викладеного, апелянт просить скасувати окрему ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з окремою ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25, Запорізька міська рада звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену окрему ухвалу.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про неналежне виконання Запорізькою міською радою повноважень щодо повернення спірної земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди не відповідає фактичним обставинам справи та зроблений без урахування наявних у матеріалах справи доказів.
Зокрема, апелянт посилається на те, що 01.12.2025 представником Запорізької міської ради через підсистему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення разом із додатками, в яких зазначалося про вжиття Департаментом управління активами Запорізької міської ради заходів щодо повернення спірної земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди землі від 04.03.2015 № 201507000100075.
За твердженням апелянта, такими заходами були, зокрема, листи Департаменту управління активами Запорізької міської ради від 19.06.2025 № 4633/01/01-07 та від 08.07.2025 № 5397/01/01-07, адресовані ФОП Буртовому О.В., у яких порушувалося питання про повернення земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:032:0015 у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди. На думку апелянта, зазначені документи підтверджують, що міська рада не була бездіяльною, а вживала заходів досудового реагування, проте суд першої інстанції ці обставини та докази залишив поза увагою.
Апелянт також зазначає, що відповідач не надав жодної відповіді ані на адресу Запорізької міської ради, ані на адресу Департаменту управління активами на вищевказані листи, однак ця обставина, на переконання скаржника, не може свідчити про неналежне виконання міською радою своїх повноважень.
Крім того, скаржник наголошує, що прокурор звернувся до суду з відповідним позовом уже після того, як Запорізька міська рада вчинила дії, спрямовані на повернення земельної ділянки, а саме після направлення вищевказаних листів орендарю. У зв`язку з цим апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що міська рада не вживала жодних заходів з метою повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди.
Також апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний договір оренди землі від 04.03.2015 № 201507000100075, відповідно до пункту 34.11 якого після закінчення строку дії договору орендар зобов`язаний поновити договір або повернути земельну ділянку орендодавцю за його вимогою в належному стані в порядку, встановленому договором. Посилаючись на зазначене положення договору, скаржник вважає, що саме орендар був зобов`язаний вчинити дії щодо поновлення договору або повернення земельної ділянки, а тому суд безпідставно поклав негативну оцінку виключно на дії органу місцевого самоврядування.
Окремим доводом апеляційної скарги є посилання на те, що суд першої інстанції помилково виходив з наявності бездіяльності міської ради через невжиття заходів протягом «розумного строку» після того, як їй стало відомо або повинно було стати відомо про порушення інтересів держави. На переконання апелянта, у даному випадку не існувало обставин, які б свідчили про потребу в невідкладному судовому захисті, оскільки строк позовної давності щодо вимог про повернення земельної ділянки, з урахуванням закінчення договору оренди 05.11.2024, спливав лише 05.11.2027, тобто у 2025 році не було загрози його пропуску.
Крім цього, апелянт стверджує, що у даній справі була відсутня й загроза подальшого відчуження комунального майна, а тому, на його думку, не було підстав вважати, що інтереси держави вимагали негайного судового захисту прокурором у зв`язку з нібито бездіяльністю органу місцевого самоврядування.
Додатково апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу посиланням на обставини воєнного стану. У скарзі зазначено, що з 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, а місто Запоріжжя з березня 2022 року перебуває в зоні можливих бойових дій. У зв`язку з цим, як зазначає апелянт, на виконавчі органи міської ради покладено значне додаткове навантаження, пов`язане з ліквідацією наслідків обстрілів, забезпеченням функціонування споруд цивільного захисту, а також вирішенням гуманітарних питань, зокрема пов`язаних із розміщенням значної кількості внутрішньо переміщених осіб.
На думку апелянта, вказані обставини об`єктивно впливають на пріоритетність та строки вирішення окремих питань органами місцевого самоврядування, а тому суд першої інстанції мав врахувати специфіку діяльності міської ради в умовах воєнного стану та не робити висновків про неналежне виконання повноважень без оцінки цих факторів.
Також апелянт посилається на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень та зазначає, що повноваження органу місцевого самоврядування щодо управління земельними ділянками комунальної власності є дискреційними, оскільки такий орган має право самостійно визначати порядок та спосіб реалізації відповідних управлінських рішень у межах закону.
У зв`язку з наведеним скаржник вважає, що постановлення судом окремої ухвали, якою Запорізьку міську раду зобов`язано провести службову перевірку, вжити відповідних заходів щодо усунення недоліків та за наявності підстав притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності, фактично є втручанням суду у здійснення органом місцевого самоврядування власних владних повноважень.
Посилаючись на приписи статей 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на правові позиції Верховного Суду щодо недопустимості втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, апелянт наполягає на тому, що оскаржувана окрема ухвала прийнята з порушенням меж судового контролю.
Крім того, апелянт посилається на положення пунктів 1– 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України та вважає, що підставами для скасування окремої ухвали є нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, а також невідповідність викладених в ухвалі висновків фактичним обставинам справи.
З огляду на наведене, Запорізька міська рада просить скасувати окрему ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися.
Про відкриття апеляційного провадження та встановлення строку для подання відзиву учасники справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, неподання відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 у справі № 908/2811/25 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя-доповідач) — Андрейчук Л.В., суддів — Вінніков С.В., Левшина Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.04.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 908/2811/25 за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на окрему ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026, витребувано у Господарського суду Запорізької області справу № 908/2811/25 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 29.04.2026.
20.04.2026 матеріали справи № 908/2811/25 надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Інші учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
29.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надану судом першої інстанції оцінку встановленим обставинам, колегія суддів апеляційного господарського суду, діючи в межах повноважень, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, встановила таке.
Предметом апеляційного оскарження у даній справі є окрема ухвала Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026, постановлена у справі № 908/2811/25, якою, зокрема, зобов`язано Запорізьку міську раду провести службову перевірку за встановленими судом обставинами, вжити заходів щодо усунення порушень та, за наявності підстав, притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
Як убачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до Господарського суду Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради з позовом до фізичної особи-підприємця Буртового Олександра Володимировича про зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:07:032:0015 після закінчення строку дії договору оренди.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 позовні вимоги задоволено повністю, зобов`язано відповідача повернути вказану земельну ділянку Запорізькій міській раді.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 05.11.2024, однак після закінчення строку дії договору земельна ділянка орендарем повернута не була.
Разом з тим, як зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять належних доказів вжиття Запорізькою міською радою як орендодавцем дієвих заходів, спрямованих на повернення земельної ділянки після припинення дії договору оренди, а також заходів щодо стягнення заборгованості з орендної плати.
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання Запорізькою міською радою повноважень у сфері розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, що стало підставою для постановлення окремої ухвали відповідно до статті 246 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряються встановлені судом першої інстанції та не оспорювані сторонами обставини, а саме: факт укладення між Запорізькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Буртовим О.В. договору оренди земельної ділянки від 04.03.2015 № 201507000100075; факт закінчення строку дії зазначеного договору 05.11.2024; факт неповернення відповідачем земельної ділянки після закінчення строку дії договору; факт задоволення позовних вимог прокурора та покладення на відповідача обов`язку повернути земельну ділянку. 
Вказані обставини є встановленими та підтверджуються матеріалами справи.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість окремої ухвали Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25 в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її скасування з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 246 Господарського процесуального кодексу України, суд постановляє окрему ухвалу у разі встановлення під час розгляду справи порушення законодавства або недоліків у діяльності органів, при цьому така ухвала має бути вмотивованою, містити конкретні обставини встановлених порушень, а також зазначення причин і умов, що їм сприяли.
Як убачається зі змісту оскаржуваної окремої ухвали, суд першої інстанції, дійшовши висновку про неналежне виконання Запорізькою міською радою своїх повноважень, пов`язує такі висновки з тим, що остання не звернулася до суду з позовом про повернення земельної ділянки після припинення договору оренди, а також не вжила заходів щодо стягнення заборгованості з орендної плати.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наведені судом першої інстанції висновки не можуть бути визнані належним встановленням порушення законодавства у розумінні статті 246 Господарського процесуального кодексу України.
Зокрема, оскаржувана окрема ухвала не містить посилання на конкретну норму законодавства, яка б покладала на Запорізьку міську раду обов`язок звернутися до суду у визначений строк із позовом про повернення земельної ділянки або стягнення заборгованості, а також не містить встановлення факту порушення такої норми.
Фактично суд першої інстанції, виходячи із власної оцінки доцільності поведінки органу місцевого самоврядування, дійшов висновку про наявність порушення, що свідчить про оціночний характер таких висновків.
Крім того, колегія суддів встановила, що оскаржувана окрема ухвала не відповідає вимогам частини 2 статті 246 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить визначення причин та умов, що сприяли встановленим судом недолікам. Суд першої інстанції обмежився викладенням обставин справи та загальними міркуваннями щодо неналежного контролю та бездіяльності органу місцевого самоврядування, не розкривши, у чому саме полягають відповідні недоліки в організації діяльності, які конкретні обставини зумовили їх виникнення та які фактори сприяли таким порушенням.
Аналогічний підхід щодо необхідності зазначення причин і умов порушення викладений у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 910/8472/18 та від 05.06.2019 у справі № 910/16959/17, в яких зазначено, що окрема ухвала не може носити формального характеру та повинна містити належне обґрунтування встановлених порушень.
Разом з тим, аналіз змісту окремої ухвали свідчить, що суд першої інстанції, крім встановлення обставин конкретної справи, навів узагальнені висновки щодо наявності значної кількості аналогічних спорів, стану наповнення бюджету, дефіциту місцевого бюджету, а також економічних наслідків діяльності органу місцевого самоврядування, що виходить за межі предмета розгляду даної справи.
Колегія суддів зазначає, що такі міркування не є обставинами, встановленими у даній справі, не підтверджені належними доказами у її межах та не можуть бути покладені в основу окремої ухвали як підстава для висновку про порушення законодавства.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до статті 74 цього Кодексу обов`язок доказування покладається на сторони. Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний надати оцінку доказам, дослідженим у справі.
Разом з тим, суд першої інстанції, роблячи висновок про бездіяльність Запорізької міської ради, не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема щодо взаємодії органу місцевого самоврядування з іншими органами та отримання відповідної інформації, що свідчить про неповне дослідження обставин справи.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також суди при здійсненні правосуддя зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.
Згідно зі статтями 12, 122 Земельного кодексу України, розпорядження земельними ділянками комунальної власності та визначення способів захисту прав належить до повноважень органів місцевого самоврядування.
Водночас, як убачається зі змісту окремої ухвали, суд першої інстанції фактично надав оцінку належності та ефективності дій Запорізької міської ради щодо реалізації своїх повноважень, у тому числі з урахуванням бюджетних та економічних показників, чим втрутився у сферу дискреційних повноважень такого органу.
Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 у справі № 826/12123/16 зазначив, що суд не вправі підміняти собою органи державної влади чи місцевого самоврядування при здійсненні ними дискреційних повноважень та не може втручатися у сферу їх управлінської діяльності поза межами перевірки законності прийнятих рішень.
Колегія суддів також звертає увагу, що висновки суду першої інстанції про наявність бездіяльності органу місцевого самоврядування є передчасними, оскільки сам по собі факт незвернення до суду у певний період часу не свідчить про порушення законодавства за відсутності встановлення обов`язку вчинення таких дій у конкретний строк.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, а згідно зі статтею 238 цього Кодексу — містити мотивувальну частину із зазначенням встановлених обставин та мотивів їх оцінки.
Оскаржувана окрема ухвала не містить належного обґрунтування встановлених порушень, не відповідає вимогам щодо повноти та мотивованості судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Руїз Торіха проти Іспанії», «Проніна проти України») виходить з того, що судове рішення повинно містити достатні мотиви, які дозволяють сторонам зрозуміти підстави його прийняття.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що окрема ухвала Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25 постановлена з порушенням вимог статей 246, 13, 74, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, а також не відповідає підходам, сформованим у практиці Верховного Суду.
У зв`язку з викладеним апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана окрема ухвала — скасуванню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана окрема ухвала місцевого господарського суду скасуванню.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275– 285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на окрему ухвалу Господарського суду Запорізької області області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25 - задовольнити.
Окрему ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.03.2026 у справі № 908/2811/25 - скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 255, п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.
Повна постанова складена та підписана 05.05.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина