КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/6079/2026
справа №760/27935/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.,
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Падалко Ольгою Юріївною, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., повне рішення складено 21 листопада 2025 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування рішення про зняття із зареєстрованого місця проживання, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення про зняття із зареєстрованого місця проживання, зобов`язання вчинити дії.
Вимоги позову мотивує тим, що 16 травня 2024 року позивачу стало відомо, що 14 травня 2024 року його знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення посадової особи органу реєстрації, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Зняття з реєстрації відбулося за заявою власника житла ОСОБА_2 .
Зазначає, що відповідачка вже зверталася до суду з позовом до позивача про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, у справі №760/21305/21 у задоволенні позову відмовлено.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції зазначив про те, що позивач набув право користування спірною квартирою згідно із законом та охоронюване законом право на мирне володіння чужим майном, а також дійшов висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом.
Позивач проживав та був зареєстрований у спірній квартирі з 09 листопада 2004 року за згодою власників, а його малолітні діти проживали та були зареєстровані у квартирі з моменту народження. Іншого житла сім`я не має. Оскільки відповідачка не змогла позбавити позивача права користування житлом у судовому порядку, вона звернулася до органу реєстрації, унаслідок чого позивача, на його думку, незаконно знято з реєстрації місця проживання.
Зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із зареєстрованого місця проживання здійснюється за заявою власника житла. Однак на момент звернення відповідачки в Україні діяв воєнний стан та загальна мобілізація, що передбачало спеціальний порядок зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Звертає увагу, що згідно пункту 54 Порядку, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, та пунктів 1, 2 Вимог (додаток 16), орган реєстрації при знятті з місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів зобов`язаний перевіряти наявність військово-облікового документа та відмітки про військовий облік за новим місцем проживання. Крім того, підпунктом 3 пункту 1 Правил військового обліку передбачено, що під час воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти не можуть змінювати місце проживання без дозволу керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_4.
Позивач зазначає, що перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому належить до категорії осіб, щодо яких застосовуються зазначені вимоги. Отже, зняття його з реєстрації мало здійснюватися лише після перевірки військово-облікових документів та отримання дозволу ІНФОРМАЦІЯ_4 на зміну місця проживання. Такі документи відповідачем не подавалися, а тому рішення про зняття позивача з реєстрації є незаконним.
Вказує, що внаслідок незаконного зняття позивача з реєстрації також скасовані відомості про зареєстроване місце проживання його малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Таким чином, дії відповідача призвели до порушення житлових прав дітей та фактичної втрати сім`єю єдиного житла.
Оскільки відповідачем не було дотримано вимог пункту 54 Порядку №1487, пунктів 1, 2 Вимог та підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку, а рішення про зняття позивача з реєстрації місця проживання порушує його право на житло та права малолітніх дітей, таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню з подальшим поновленням відомостей про зареєстроване місце проживання у реєстрі територіальної громади.
В обґрунтування позовної заяви посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22 серпня 2024 року №562/1199/23, від 01 березня 2023 року у справі №756/7614/21, в яких містяться висновки про те, що належним відповідачем у спорах про скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання є особа, за заявою якої було здійснено таке зняття, а орган реєстрації не є належним відповідачем.
Мотивуючи наведеним, просить:
- визнати незаконним рішення посадової особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
- скасувати рішення посадової особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
- зобов`язати начальника Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації актуалізувати у реєстрі територіальної громади міста Києва відомості про місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що зняття позивача із зареєстрованого місця проживання здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. Підставою для зняття з реєстрації стали заяви власників квартири, подані в порядку, передбаченому статтею 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та пункту 50 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07 лютого 2022 року. Суд зазначив, що Закон передбачає можливість зняття особи із зареєстрованого місця проживання за заявою власника житла без необхідності отримання окремого судового рішення.
Суд відхилив доводи позивача щодо необхідності надання дозволу ІНФОРМАЦІЯ_4 вказавши, що подання військово-облікових документів та отримання дозволу стосуються осіб, які змінюють місце проживання, а не власників житла, які звертаються із заявою про зняття іншої особи з реєстрації. При цьому обов`язок повідомляти органи військового обліку про зміну місця проживання покладається безпосередньо на військовозобов`язаного.
Суд звернув увагу на те, що позивач фактично не проживав у спірній квартирі з лютого 2022 року та мешкав за іншою адресою. У зв`язку з цим дійшов висновку, що зняття з реєстрації не було пов`язане з примусовим виселенням чи обмеженням права на житло, а лише стосувалося припинення реєстрації місця проживання у квартирі, власниками якої є інші особи.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Падалко О.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність ухваленого рішення.
Зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення фактично дублює відзив відповідачки ОСОБА_2 , а викладені у рішенні висновки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зокрема, безпідставним є твердження суду про непроживання позивача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2022 року та проживання у Кіровоградській області, оскільки жодних належних доказів цьому судом не наведено.
Суд також безпідставно послався на наявність у дружини позивача нерухомого майна, хоча ця обставина не має юридичного значення для спірних правовідносин, оскільки дружина не є стороною справи та не була зареєстрована у спірній квартирі. Наявність майна у третіх осіб не спростовує факту порушення права позивача та його неповнолітніх дітей на житло.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував обставини набуття позивачем права користування спірним житлом. Позивач народився у 1979 році та був зареєстрований у спірній квартирі з дитинства разом із батьками та сестрою ОСОБА_2 . Після смерті матері у 1991 році та батька у 1995 році позивач проживав із опікуном у м. Донецьк. Під час навчання в університеті був змушений тимчасово знятися з реєстрації у м. Києві та зареєструватися у гуртожитку, що підтверджується відмітками у паспорті. Тимчасове зняття з реєстрації пов`язане виключно з навчанням та військовим обліком і не свідчило про втрату права користування житлом.
Після переведення на навчання до м. Києва у 2000 році позивач повернувся до спірної квартири та проживав у ній постійно. З 2012 року за власні кошти здійснив повний капітальний ремонт квартири та збільшив її площу за рахунок прибудови, що суттєво збільшило вартість житла. При цьому з другої половини 2016 року відповідачі у квартирі фактично не проживали та не сплачували комунальні послуги.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував преюдиційного значення рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у справі №760/21305/21, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, яким відмовлено у позові ОСОБА_2 про визнання позивача та його дітей такими, що втратили право користування спірним житлом. У зазначених судових рішеннях встановлено, що позивач набув право користування квартирою на законних підставах, а підстави для позбавлення його та дітей цього права відсутні. Ігнорування цих обставин свідчить про порушення судом вимог статті 82 ЦПК України.
Київський апеляційний суд у справі №760/21305/21 дійшов висновку, що позивач та його діти мають охоронюване законом право на мирне володіння житлом, а право користування дітей є похідним від права їхнього батька. Суд також врахував, що фактичним місцем проживання сім`ї відповідача з моменту народження дітей була саме спірна квартира.
Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц вказано, що для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, необхідно встановити дві умови: відсутність особи понад шість місяців та відсутність поважних причин такої відсутності. Обов`язок доведення цих обставин покладається на позивача.
Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а позбавлення позивача та його неповнолітніх дітей права користування житлом є непропорційним втручанням у гарантоване Конституцією України та Конвенцією право на житло.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
11 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Бай С.Е., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву вказує на необґрунтованість апеляційної скарги.
Вказує, що скаржник фактично посилається на дві підстави для скасування рішення: нібито дублювання мотивувальною частиною рішення відзиву відповідача та невідповідність встановлених судом обставин фактичним даним справи.
Посилання скаржника на невідповідність фактичних обставин справи дійсності є необґрунтованими. Зокрема, твердження про непроживання позивача з лютого 2022 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не спростовані жодними доказами. Під час розгляду справи позивач не заперечував ці обставини, а тому відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України вони не потребували додаткового доказування.
Вказує на безпідставність доводів скарги щодо відсутності юридичного значення факту наявності житла у матері дітей, оскільки скаржник, зокрема, посилається на порушення житлових прав дітей стверджуючи, що вони залишилися без житла.
При цьому наведені доводи не стосуються предмета спору, яким є виключно перевірка законності процедури зняття із задекларованого місця проживання, а не вирішення спору щодо права користування житлом чи виселення.
Посилання скаржника на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/21305/21 є безпідставними, оскільки предметом тієї справи було визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, тоді як у цій справі предметом розгляду є дотримання процедури зняття з реєстраційного обліку. Вказані справи мають різний предмет спору, різне правове регулювання та не пов`язані між собою у розумінні преюдиційності.
Обставини щодо домовленостей між сторонами, проведення ремонтних робіт, можливих майнових претензій чи намірів щодо подальшого використання квартири не входять до предмета доказування у даній справі та не мають значення для вирішення питання про законність реєстраційної дії. При цьому жодних належних доказів здійснення ремонтних робіт або домовленостей між сторонами позивач не надав.
Звертає увагу, що предметом розгляду цієї справи є виключно перевірка дотримання вимог Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та Порядку декларування і реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07.02.2022.
ОСОБА_2 є співвласницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 та, реалізовуючи своє право власності, передбачене статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319 ЦК України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, подала заяву про зняття позивача з реєстраційного обліку.
Зняття ОСОБА_1 та його дітей із зареєстрованого місця проживання було здійснено на підставі заяв співвласників квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які подали всі необхідні документи, зокрема документи відповідно до вимог Порядку №265, що підтверджують право власності.
Орган реєстрації діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а тому доводи про порушення процедури зняття з реєстрації не знайшли свого підтвердження.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
16 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.
Посилається на необґрунтованість апеляційної скарги.
Вказує, що суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та взаємний зв`язок у сукупності, правильно встановив фактичні обставини справи, визначив характер спірних правовідносин та застосував норми права, що підлягали застосуванню, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Відносини у сфері декларування та реєстрації місця проживання регулюються Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності без згоди зареєстрованої повнолітньої особи. У разі подання заяви щодо одного з батьків діти підлягають зняттю разом із ним.
Для проведення реєстраційної дії власниками житла були подані всі документи, передбачені законом, а саме: заява про зняття з реєстрації, документи, що посвідчують особу, документи, які підтверджують право власності на житло, та документи про сплату адміністративного збору.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 28 жовтня 1998 року та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
13 травня 2024 року власники квартири подали заяву про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та його дітей, а 14 травня 2024 року відповідна реєстраційна дія була проведена на підставі вимог пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
Пунктом 61 Порядку №265 передбачено, що у разі подання заяви власником житла органу реєстрації подаються документ, що посвідчує особу, та документ, що підтверджує право власності на житло. Усі необхідні документи були надані у повному обсязі, а тому у відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА були відсутні правові підстави для відмови у проведенні реєстраційної дії.
Звертає увагу, що ані Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", ані Порядок №265 не передбачають обов`язку власника житла подавати дозвіл ІНФОРМАЦІЯ_4 для проведення дії щодо зняття особи з реєстрації місця проживання.
Таким чином, реєстраційний орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а доводи апеляційної скарги про порушення процедури зняття із зареєстрованого місця проживання не підтверджені належними та допустимими доказами.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні.
Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Падалко О.Ю. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили.
Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У поданій заяві просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1998 року убачається, що квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та членам її сім`ї ОСОБА_3 у рівних долях. Крім цього, зазначене свідоцтво містить запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костюк-Федорчук К.О. про відчуження частки квартири за договором дарування, посвідченим 03 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк - Федорчук К.О. (том 1 а.с. 86-87).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стопченко (Костюк-Федорук) К.О., ОСОБА_3 , про визнання недійсними довіреності та договору дарування частини квартири, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації речових прав 
Визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_3 28.02.2014 року та посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко (Костюк-Федорук) Катериною Олександрівною, зареєстрованою в реєстрі за № 140.
Визнано недійсним договір дарування частини трикімнатної квартири АДРЕСА_3 , укладений 03 березня 2014 року між ОСОБА_7 , від імені якої діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 28.02.2014 року приватним нотаріусом КМНО Костюк-Федорук К.О. за реєстровим № 140, та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Костюк-Федорук Катериною Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за № 153.
Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом передачі у власність ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) предмету договору дарування, укладеного 03 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Костюк-Федорук Катериною Олександрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 153, а саме частину трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .
Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Костюк-Федорук Катерини Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 11350633 від 03.03.2014 року, стосовно реєстрації права власності на частину трикімнатної квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), номер запису про право власності: 4856789 (том 1 а.с. 89-102, 103-116).
Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №376253833 від 26 квітня 2024 року убачається, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (том 1 а.с. 148-149).
З даних витягу з реєстру територіальної громади №2024/005305579 від 16 травня 2024 року убачається, що задекларованою адресою проживання ОСОБА_1 з 09 листопада 2004 року по 14 травня 2024 року значиться АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 22).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено (том 1 а.с. 26-42).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.
Відповідно до пункту 1 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок №265), порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.
Відповідно до пункту 5 пункту 50 Порядку №265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.
Згідно пункту 57 Порядку №265 у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає:
1) паспортний документ (у разі особистого звернення);
2) свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років);
3) документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору;
4) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
5) рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.
Згідно пункту 61 Порядку №265 у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: 1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.
У разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла більше однієї особи до органу реєстрації подаються заява та документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору, окремо щодо кожної особи.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 54 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядок №1487), органи реєстрації здійснюють:
реєстрацію/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів з урахуванням вимог щодо реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 16); 
надсилають щомісяця до 5 числа до районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_4, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів повідомлення про декларування/реєстрацію (зняття із задекларованого/зареєстрованого) місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 17).
Відповідно до додатку 16 до Порядку №1487 (Вимоги щодо реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів):
1. Проведення перевірки наявності військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних, резервістів.
2. Проведення перевірки наявності відміток відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_4, органу СБУ, відповідному підрозділу розвідувального органу про взяття призовника, військовозобов`язаного або резервіста на військовий облік за новим місцем проживання. У разі відсутності такої відмітки призовник, військовозобов`язаний або резервіст направляється до відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_4, органу СБУ, відповідному підрозділу розвідувального органу для взяття його на військовий облік.
3. Дані про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які зареєстрували своє місце проживання, зазначаються у повідомленні про місце проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів від органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
4. У разі декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі з використанням засобів Порталу Дія, органи, що здійснюють реєстрацію/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, здійснюють декларування місця проживання зазначених осіб відповідно до вимог Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1234).
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника щодо того, що суд першої інстанції не врахував обставини проживання позивача у квартирі з дитинства, здійснення ним ремонту житла, понесення витрат на його утримання, а також обставини, пов`язані із його фактичним користуванням квартирою.
Зазначені обставини можуть мати значення для вирішення спору про право користування житлом чи захист житлових прав, однак не впливають на вирішення питання щодо законності реєстраційної дії, проведеної на підставі заяв власників житла відповідно до спеціального законодавства у сфері реєстрації місця проживання.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом преюдиційного значення рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у справі №760/21305/21.
Як убачається зі змісту зазначеного судового рішення, предметом розгляду у згаданій справі були вимоги про визнання ОСОБА_1 та його дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Натомість у цій справі вирішується питання щодо законності рішення органу реєстрації про зняття особи із зареєстрованого місця проживання на підставі заяви власників житла.
Отже, предмет доказування у зазначених справах є різним, а установлені у справі №760/21305/21 обставини щодо наявності у позивача права користування квартирою самі по собі не свідчать про незаконність дій органу реєстрації, який здійснював свої повноваження відповідно до спеціального законодавства.
Посилання скаржника на практику Верховного Суду щодо необхідності встановлення підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у даній справі не вирішується питання про припинення права користування житлом та не розглядається позов про визнання особи такою, що втратила таке право.
Щодо посилань скаржника на порушення вимог Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, колегія суддів зазначає про таке.
Скаржник посилається на те, що під час його зняття із зареєстрованого місця проживання орган реєстрації був зобов`язаний перевірити наявність військово-облікового документа, відомостей про взяття на військовий облік за новим місцем проживання та отримати відповідне погодження ІНФОРМАЦІЯ_4.
Проте наведене тлумачення норм Порядку №1487 є помилковим.
Положення пункту 54 Порядку №1487 та додатку 16 до нього регулюють порядок взаємодії органів реєстрації з призовниками, військовозобов`язаними та резервістами у випадках, коли такі особи самостійно звертаються для декларування, реєстрації чи зміни місця проживання.
Натомість у спірних правовідносинах із заявою про зняття позивача із зареєстрованого місця проживання звертався не сам позивач як військовозобов`язаний, а співвласники житла на підставі пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
Пункт 61 Порядку №265, який визначає перелік документів, що подаються власником житла для зняття іншої особи із зареєстрованого місця проживання, не містить вимоги щодо подання військово-облікового документа такої особи, дозволу ІНФОРМАЦІЯ_4 або будь-яких інших документів військового обліку.
Відтак відсутність зазначених документів не могла бути підставою для відмови органу реєстрації у вчиненні реєстраційної дії.
Крім того, Порядок №1487 не встановлює недійсності чи незаконності реєстраційної дії як наслідку можливого порушення правил військового обліку, а передбачає механізм обміну інформацією між органами реєстрації та ІНФОРМАЦІЯ_4.
Судом першої інстанції правильно зроблено висновки про те, що отримання дозволу ІНФОРМАЦІЯ_4 на зміну місця реєстрації необхідне у разі звернення самого військовозобов`язаного до органу реєстрації, разом з цим, процедура зняття із місця реєстрації на підставі заяви власника житла таких вимог не містить.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла без згоди на те зареєстрованої особи.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів, які б свідчили про неправомірність дій Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, щодо зняття з зареєстрованого обліку місця проживання позивача за заявою відповідача, як власника житла.
За установлених обставин, колегія суддів робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Падалко Ольгою Юріївною, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова