Справа № 756/8930/23
Номер провадження № 1-кп/756/498/26

УКРАЇНА

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі: 
судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представників потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження в рамках кримінального провадження, внесеного 12.10.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100000000911, у відношенні:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сніжне, Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 09 год. 20 хв., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом - легковим автомобілем марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по колу на перехресті проспекту Героїв Сталінграда у місті Києві, навпроти будинку № 16-В, розпочала перестроювання праворуч з метою подальшого руху у напрямку вул. М. Тимошенка.
У цей час пішохід ОСОБА_8 , у місці не передбаченому для переходу, почала перебігати проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, наближаючись до смуги руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , під час руху, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, який наближалася до її смуги руху, яку вона об`єктивно могла виявити, у порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу з метою уникнення наїзду.
Унаслідок цього ОСОБА_5 допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , спричинивши останній тілесні ушкодження, від яких пішохід загинула на місці події. 
При цьому, порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку із заподіянням смерті потерпілій ОСОБА_8 .

1.2. Указаними діями ОСОБА_5 учинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (п. 12.3 Правил дорожнього руху України) особою, яка керує транспортним засобом , що спричинило смерть потерпілій.

2.2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні вважав, що в судовому засіданні достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_5 злочин за ч. 2 ст. 286 КК України вчинено останньою, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватою та призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, але зі звільненням від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 3 роки. 

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України визнала повністю, просила врахувати, що позовні вимоги визнає частково, із самого початку намагалась відшкодувати потерпілим завдану шкоду, але розмір шкоди постійно потерпілими, зокрема ОСОБА_8 , змінювався. Просить також враховувати вже сплачені страховою компанією на користь потерпілого ОСОБА_8 кошти в сумі 260 000 грн, а також сплачені нею по 120 000 на кожного з трьох потерпілих. Уважає розмір моральної шкоди надто перебільшено потерпілими, як і витрати на поховання в розмірі 303 858,09 грн.

2.1.3. Захисники у судовому засіданні підтримали позицію обвинуваченої, просили урахувати добровільне відшкодування обвинуваченою шкоди, а також поведінку потерпілої ОСОБА_8 при призначенні покарання. У цілому захисники погодились із покаранням, яке запропонував прокурор, але просили суд не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортним засобом, а також призначити строк покарання в виді позбавлення волі 3 роки, замість запропонованих прокурором 5 років.
Крім того, просили зменшити розмір моральної шкоди, оскільки моральна шкода в розмірі 1 000 000 грн на кожного з потерпілих не є обґрунтованою та значно завищеною.

2.1.4. Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні просив суд визнати обвинувачену винуватою та призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років, але не призначати іспитовий строк, а також позбавити права керування транспортними засобами, як просив прокурор. 
Потерпілий ОСОБА_8 просив урахувати, що такі наслідки могли не настати, якби обвинувачена не керувала транспортним засобом, у який було внесені конструктивні зміни - замінено бампер, який не є заводським.
Також потерпілий уважав доведеними ним витрати на поховання в розмірі 303 858,09 грн, як і визначений розмір моральної шкоди в розмірі 1 000 000 на кожного з потерпілих. 
Потерпілий не заперечував факту відшкодування потерпілою по 120 000 грн на кожного з потерпілих, а також отримання ним відшкодування від страхової компанії в розмірі 260 000 грн.
При цьому потерпілий просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі з урахуванням витрат пов`язаних з отриманням та проходження лікування, здійснення реабілітації, наявності моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

2.1.5. Представник потерпілого підтримав позицію потерпілого та просив повністю задовольнити позовні вимоги 

2.2. Докази надані стороною обвинувачення.

2.2.1. Протокол огляду місця події від 12.10.2020 згідно з яким було оглянуто перехрестя біля будинку № 16-В по просп. Героїв Сталінграду в м. Києві. Під час огляду було виявлено транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також труп особи жіночої статі ( ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), речі загиблої. Окрім того, було оглянуто та описано в протоколі стан транспортного засобу, стан дорожнього полотна, освітлення, погодні умови, тощо. Під час огляду місця події складено схему ДТП, а також застосовано фотофіксацію (т. 2 а.п. 2 - 15).

2.2.2. Висновок експерта № 012-217-4006-2020 від 30.01.2021, згідно з яким при дослідженні трупа ОСОБА_8 , 1980 року народження, були виявлені:
- відкрита черепно-мозкова травма - садна, синці на обличчі; масивний крововилив у які покриви голови в правій тім`яна-потиличній ділянці; вдавлений перелом склепіння черепа на правій тім`яній кістці, з лініями переломів, що відходять від нього в задню, середню та передню черепні ямки; розриви твердої мозкової оболонки; обмежено-дифузні крововиливи під м`яку мозкову оболонку по опуклим поверхням півкуль мозку та на основі скроневих долей також з ділянками забоїв мозку; крововилив у шлуночки головного мозку; набряк-набухання головного мозку; 
- закрита травма грудей та живота - ділянка осадження в поперекової області справа з переходом на сідницю; крововилив з розміченням жирової клітковини та м`язів в поперековій області справа з переходом на праву сідницю; перелом грудини, переломи лівих ребр, множинні переломи правих ребр з розривами пристінкової плеври та м`язів міжреберних проміжків, множинні переломи кісток тазу; розрив правого купола діафрагми, масивний забій правої легені з пухирцями повітря на його фоні; множинні розриви печінки; крововиливи під плеврою у коренів легень, множинні паралельні лінійно-звивисті розриви капсули печінки ознаки струсу тіла
- садно на зовнішній поверхні правого колінного суглоба на висоті 40см від рівня підошов; синець на зовнішній поверхні правої гомілки в нижній третині з переходом на область зовнішньої кісточки; відкритий осколковий перелом правої стегнової кістки («Г»-подібна рана на передній поверхні правого стегна, на висоті 50 см від рівня підошов, осколковий перелом правої стегнової кістки в нижній третині, на висоті 51см від рівня підошов, з осколком трикутної форми, своєю основою обернуті назовні); синець на внутрішній поверхні правої гомілки, на висоті 15см від рівня підошов з дрібними подряпинами на його тлі; велике відшарування шкіри на правій нозі, на висоті 32см від рівня підошов; два садна в області внутрішньої кісточки лівого гомілковостопного суглоба; крововилив з розміченням жирової клітковини на внутрішній поверхні лівої гомілки на висоті 38см від рівня підошов; крововилив в підшкірну клітковину і м`язи по внутрішній поверхні лівого стегна, на висоті 53см від рівня підошов, з нерівномірним розміченням клітковини; крововилив з відшаруванням шкіри по зовнішній поверхні лівої гомілки, відразу над кісточкою; закритий перелом верхньої голівки лівої малогомілкової кістки. Множинні синці на тильних поверхнях правої і лівої кисті.
Смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів. Така причина смерті підтверджується наявністю множинних ушкоджень голови, грудей та живота, тазу, кінцівок, внутрішніх органів, малокрів`ям внутрішніх органів, скупченням крові у плевральних порожнинах та у порожнині очеревини, перерозподілом кровотоку у нирках, смугастими крововиливами під ендокардом лівого шлуночка серця. 
Усі наявні множинні ушкодження (м`яких тканин, кісток скелету, внутрішніх органів) об`єднані одним механізмом травмування, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. 
Наявні ушкодження утворилась від дії тупого(-их) предмета(-ів). Характер та локалізація ушкоджень, ознаки струсу тіла вказують на утворення їх при автомобільній травмі - зіткненні автомобіля, що рухався з пішоходом. В момент первинного контакту в ділянку ніг (Садно на зовнішній поверхні правого колінного суглоба на висоті 40см від рівня підошов; синець на зовнішній поверхні правої гомілки в нижній третині з переходом на область зовнішньої кісточки; відкритий осколковий перелом правої стегнової кістки («Г»-подібна рана на передній поверхні правого стегна, на висоті 50 см від рівня підошов, осколковий перелом правої стегнової кістки в нижній третині, на висоті 51см від рівня підошов, з осколком трикутної форми, своєю основою обернуті назовні); синець на внутрішній поверхні правої гомілки, на висоті 15см від рівня підошов з дрібними подряпинами на його тлі; велике відшарування шкіри на правій нозі, на висоті 32см від рівня підошов; два садна в області внутрішньої кісточки лівого гомілковостопного суглоба; крововилив з розміченням жирової клітковини на внутрішній поверхні лівої гомілки на висоті 38см від рівня підошов; крововилив в підшкірну клітковину і м`язи по внутрішній поверхні лівого стегна, на висоті 53см від рівня підошов, з нерівномірним розміченням клітковини; крововилив з відшаруванням шкіри по зовнішній поверхні лівої гомілки, відразу над кісточкою; закритий перелом верхньої голівки лівої малогомілкової кістки) потерпіла знаходилась у вертикальному, динамічному положенні (у положенні шагу), та була обернута правою бічною поверхнею тіла до автомобіля. Одразу після первинного контакту, відбулося падіння потерпілої на автомобіль правою поверхнею тіла, при якому та подальшому падінні на дорожнє покриття, утворився основний комплекс ушкоджень голови та тулуба. Ознак переїзду колесами автомобіля через тіло потерпілої не виявлено (т. 2. а.п. 16 - 22).

2.2.3. Протокол огляду речі від 20.10.2020 (разом із додатками), а також диск із відеозаписом, згідно з яким було оглянуто картка пам`яті на якій виявлено відеофайл F2020-10-12-09-04-26-0.avi. При відтворенні файли виявлено, що він містить фіксацію подій, які мали місце ІНФОРМАЦІЯ_4 о 09:04:26, зокрема рух автомобіля у салоні якого встановлено відео реєстратор. Транспортний засіб рухається проїжджою частиною міста, а під`їджаючи до кругового руху, транспортний засіб перелаштовується в крайню ліву смугу (т. 2 а.п. 24 - 29, 39).

2.2.4. Висновок № СЕ-19/111-20/51402-ФТ від 15.12.2020, згідно з яким, виходячи з даних відеофайлу «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» та розмірних характеристик ТЗ легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, швидкість вказаного автомобіля складає 33,59 км/год + 1,1 км/год.
Виходячи з даних відеофайлу «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» з моменту вступу пішохода на проїзну частину до моменту зіткнення пішохода та ТЗ ЛА марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, пішохід рухається по проїзній частині в швидкому темпі. Визначити час, який проходить з моменту вступу пішохода на проїзну частину до моменту зіткнення пішохода та автомобіля «TOYOTA, моделі Fj CRUISER, не виявляється можливим.
Виходячи з даних відеофайлу «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» пішохід на всьому проміжку кадрів з моменту вступу на проїзну частину до моменту зіткнення пішохода та автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER» різко не прискорюється та не уповільнюється, пішохід рухається у швидкому темпі.
Виходячи з даних відеофайлу «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» час з моменту вступу пішохода на проїзну частину до моменту зіткнення пішохода та автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER» складає 0,63 с + 0,02 с.
Виходячи з даних відеофайлу «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER» в момент появи в кадрі відеозапису рухається в середній смузі руху кругового перехрестя.
Виходячи з даних відеофайлу «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» ліві колеса автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER» на момент зіткнення перебувають в середній смузі руху, а праві колеса автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER» на момент зіткнення перебувають в правій смузі руху.
Виходячи з даних відеофайлу «F2020-10-12-09-04-26-O.avi» час з моменту початку гальмування (момент загорання гальмівних сигналів фар) до моменту зіткнення пішохода та автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER» складає 0,03 с + 0,0009 с. (т. 2. а.п. 32 - 38).

2.2.5. Протоколи додаткового огляду місця події від 22.04.2021 та від 16.06.2021 (зі схемою та фотознімками), під час додаткового огляду було знов оглянуто місце події, що мало місце на перехресті біля будинку № 16-В по просп. Героїв Сталінграду в м. Київі. Під час огляду були зроблені додаткові заміри проїжджої, складено схему та фотографування (т. 2 а.п. 41 - 48, 107 - 110).
Протокол огляду та перегляду цифрового носія інформації від 27.10.2020, а також диск із відеозаписом, згідно з яким було оглянуто диск для систем лазерного зчитування, на якому виявлено відеофайл АТІS№1_ch 3_20201012085925_20201012093333.avi. При відтворенні виявленого відеофайлу виявлено, що він містить фіксацію подій, які мали місце ІНФОРМАЦІЯ_4 о 08:59:25, прилеглу до «Медичний центр «Добробут-поліклініка» територію, тротуар, проїжджу частину, а також клумбу, якою поділяються напрямки руху транспортних засобів по яких вони рухаються по колу. Рух транспортних засобів проїжджою частиною не інтенсивний. Зображене кольорове, зйомка ведеться в денний час доби, при природньому освітленні. Опади відсутні. (т. 2 а.п. 50 - 53, 61).

2.2.6. Висновок № СЕ-19/111-21/1679-ФТ від 02.02.2021, згідно з яким виходячи з даних відеофайлу «ATIS N?1_ch3_20201012085925_20201012093333.avi», час з моменту вступу пішохода на проїзну частину до моменту зіткнення пішохода та транспортний засіб легковий автомобіль марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, складає 3,16 с - 0,13 с.
Виходячи з даних відеофайлу «ATIS N?1_ch3_20201012085925_20201012093333.avi» на момент появи ТЗ ЛА марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, у кадрі відеофайлу, пішохід перебував в крайній лівій смузі проїзної частини, а ТЗ ЛА марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, - у середній смузі руху кругового перехрестя.
Виходячи з даних відеофайлу «ATIS N?1_ch3_20201012085925_20201012093333.avi» вирішити поставлене питання не виявляється можливим в зв`язку із значною відстанню автомобіля ТЗ ЛА марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, та пішохода до відеокамери та ракурсу відеокамери по відношенню до них (т. 2 а.п. 56 - 60).

2.2.7. Протокол огляду та перегляду цифрового носія інформації від 06.11.2020, згідно з яким було оглянуто диск для систем лазерного зчитування, на якому міститься відеофайл з нагрудної камери працівників патрульної поліції «20201012205730002127.MP4». Файл містить інформацію про назву зображення DSJ_0000585_000585, а також час початку 2020/10/12 09:11:26. Відеозаписом зафіксовано зйомка, яка ведеться в службовому автомобілі, який рухається на виклик до місця ДТП, та поліцейські обговорюють злагоджену роботу по прибуттю на місце виклику. Під?їхавши до місця, там вже знаходиться спеціальний автомобіль Медичного центру «Добробут», медичний персонал якого проводять реанімаційні заходи потерпілій. Поліцейські намагаються встановити свідків пригоди. Встановлюють водія, яка була учасником пригоди, у якої встановлюють обставини. Отримують від водія документи, які посвідчують її особу, та документи на транспортний засіб. Повідомляють чергового про точне місце, де відбулася пригода, дані про її учасників, та обставини виникнення ДТП. Перехожі пропонують оглянути поліцейським сумочку, яка лежить на проїзній частині, з метою встановлення особи пішохода. В подальшому медичний персонал «Добробут» продовжує проводити потерпілій реанімаційні заходи (т. 2 а.п. 63 - 64).
Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , згідно з якою транспортний засіб легковий автомобіль марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 65).
Висновок № СЕ-19/111-20/50608-ІТ від 18.11.2020, згідно з яким на момент огляду трансопртного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , гальмівна система, система рульового керування та ходова частини - знаходяться в працездатному стані (т. 2 а.п. 78 -83).

2.2.8. Висновок № СЕ-19/111-21/20560-ІТ від 19.05.2021, згідно з яким в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньою транспортною пригодою, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 повинна була керуватися вимогами пункту 12.3 ПДР України. У даній дорожній ситуації водій вказаного транспортного засобу з моменту виникнення небезпеки для її руху, мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування, тобто мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України.
У даній дорожній обстановці, експертом, з технічної точки зору, в діях водія легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 ПДР України.
Для вирішення даного питання (чи вбачаються невідповідності в діях пішохода ОСОБА_8 вимогам ПДР ?) спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, дане питання може бути вирішене органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України.
З технічної точки зору, причиною виникнення досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія ОСОБА_5 легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , п. 12.3. ПДР (т 2 а.п. 86 - 90). 

2.2.9. Протокол слідчого експерименту від 11.06.2021, згідно з яким було проведено слідчий експеримент із підозрюваною ОСОБА_5 на перехресті біля будинку № 16-В по просп. Героїв Сталінграду в м. Києві. Під час слідчого експерименту підозрювана надала пояснення, було зроблено огляд перехрестя, додаткові заміри. Здійснено відео та фото фіксацію, складено додаткові схеми (т. 2 а.п. 90 - 106).

2.2.10. Висновок № СЕ-19/111-21/29306-ІТ від 16.07.2021, згідно з яким з технічної точки зору, небезпека для руху водія ОСОБА_5 виникла в той момент, коли вона об`єктивно спроможна була виявити пішохода ОСОБА_8 , яка перебувала на проїзній частині в лівій смузі кругового руху та у швидкому темпі рухалася в бік траєкторії руху транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
У ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 повинна була керуватися вимогами пункту 12.3 ПДР України.
У ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для її руху.
У ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 ПДР України.
У ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, оцінка дій пішохода ОСОБА_12 не пов`язана з використанням спеціальних знань в галузі автотехніки. Дане питання може бути вирішене органами досудового розслідування або судом самостійно на підставі вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України.
Невідповідності дій водія легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 вимогам пункту 12.3 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Питання щодо причинного зв`язку між діями пішохода ОСОБА_8 та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди не пов`язане з використанням спеціальних знань в галузі автотехніки та може бути вирішене органами досудового розслідування або судом самостійно на підставі вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України (т. 2 а.п. 113 - 118).

2.2.11. Висновок № 005969 від 15.10.2020 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп1яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебувала в стані сп`яніння (т. 2 а.п. 122).

2.3. Докази надані стороною захисту.

2.3.1. Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні надала показання, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 09 год. 00 хв. керувала транспортним засобом - легковим автомобілем марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по колу на перехресті проспекту Героїв Сталінграда у місті Києві, навпроти будинку № 16-В, розпочала перестроювання праворуч з метою подальшого руху у напрямку вул. М. Тимошенка. Вона постійно слідкувала за дорогою та ситуацією, що була в напрямку її руху. Саме тому вона не бачила потерпілу, зокрема як та вийшла на дорогу та бігла в бік її транспортного засобу. Вона побачила потерпілу вже безпосередньо тоді, коли та вже опинилась перед нею. Вона дуже шкодує про цю подію, визнає факт вчинення нею дорожньо-транспортної події та свою винуватість. 

2.3.2. Диски формату DVD із відеозаписами проведення слідчого експерименту за участі підозрюваної ОСОБА_5 (т. 3 а.п. 64)

2.3.3. Висновок експертів № 20629/20630/21-52 від 23.10.2021, згідно з яким в цій дорожній ситуації, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , під час перестроювання в межах перехрестя де організовано круговий руху, з крайньої лівої смуги у крайню праву, з метою подальшого виїзду з перехрестя на вул. М. Тимошенка, повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України.
У дорожній ситуації, що склалася пішохід ОСОБА_8 , під час перетину проїзної частини де організовано круговий рух, повинна була діяти відповідно до вимог п. 4.14 «а», «г» ПДР України.
У даній дорожній ситуації та з технічної точки зору, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 , шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виявлення небезпеки для руху.
3 причин викладених у дослідницькій частині, невідповідностей в діях водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору, не вбачається.
Для надання оцінки дій пішоходу ОСОБА_8 , в даній дорожній ситуації, спеціальні автотехнічні знання не потрібні, зазначене питання може бути вирішено ініціатором призначення експертизи самостійно, відповідно до вимог розділу 4 ПДР України.
Ураховуючи результати проведеного дослідження слід зазначити, що в даній дорожній обстановці при встановлених обставинах виникнення небезпеки (обставинах наближення пішохода до смуги руху автомобіля Toyota) в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, слід вважати вихід пішохода ОСОБА_8 , поза пішохідним переходом, на смугу руху транспортного засобу в безпосередній близькості від цього автомобіля, що наближався.
Визначення питання щодо причини виникнення дорожньо-транспортної пригоди носить правовий характер і потребує всебічної оцінки доказів по кримінальному провадженню (з урахуванням даного висновку), що виходить за межі компетенції експертів-автомеханіків (т. 3 а.п. 103 - 108).

2.3.4. Відповідь УПП в місті Києві на адвокатський запит від 14.06.2023, згідно з якою в період часу з 12.10.2022 до 31.05.2022 в місті Києві в районі будинку 16-В по просп. Героїв Сталінграда (Володимира Івасюка) зареєстровано 3 дорожньо-транспортні пригоди (т. 3 а.п. 109).

2.3.5. Висновок експерта № 28738/21-52 від 21.02.2022, згідно з яким у даній дорожній ситуації, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , під час перестроювання в межах перехрестя, де організовано круговий рух, з крайньої лівої смуги у крайню праву, з метою подальшого виїзду з перехрестя на вул. М.Тимошенко повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1. ПДР України. 
У дорожній ситуації, що склалася пішохід ОСОБА_8 під час перетину проїжджої частини де організовано круговий рух, повинна була діяти відповідно до вимог п. 4.14 «а», «г» ПДР У країни. 
При заданих вихідних даних та з технічної точки зору, у дані дорожній ситуації водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виявлення небезпеки для руху.
ВАРІАНТ № 1.
З причин викладених у дослідницькій частині, невідповідностей в діях водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 вимогам ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається.
ВАРІАНТ №? 2.
В діях водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, з технічної точки зору. 
Для надання оцінки дій пішоходу ОСОБА_8 , в даній дорожній ситуації, спеціальні автотехнічні знання не потрібні, зазначене питання може бути вирішено слідством самостійно, відповідно до вимог розділу 4 ПДР України.
ВАРІАНТ № 1.
Ураховуючи результати проведеного дослідження слід зазначити, що в даній дорожній обстановці при встановлених обставинах виникнення небезпеки (обставинах наближення пішохода до смуги руху транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 ) в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, слід вважати вихід пішохода ОСОБА_8 , поза пішохідним переходом, на смугу руху транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у безпосередній близькості від цього автомобіля, що наближався.
ВАРІАНТ № 2.
При викладеному варіанті вихідних даних невідповідність дій водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 вимогам п. 12.3 ПДР України перебуває в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Визначення питання щодо причини виникнення дорожньо-транспортної пригоди носить правовий характер і потребує всебічної оцінки доказів по кримінальному провадженню. (з урахуванням даного висновку), що виходить за межі компетенції експертів-автотехніків (т. 3 а.п.112 - 119).

2.3.6. Відповідно до висновку експертів № 8906/15158-15159/15160-15161/15162-15163 від 27.04.2023, визначено, що зі змісту відеозапису (відеофайл «F2020-10-12-09-04-26-0.avi») встановити конкретне значення часу від моменту виходу пішохода ОСОБА_8 на проїзну частину перехрестя з круговим рухом до моменту наїзду на неї транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 - не представилось можливим з причин, наведених у дослідженні. При цьому виходячи із цього відеозапису час, який минув з моменту виходу пішохода ОСОБА_8 на проїзну частину перехрестя з круговим рухом до моменту наїзду на неї транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить не менше 3,78 с (із застереженнями, викладеними у дослідницькій частині висновку). 
З відеозапису, зафіксованого у відеофайлах «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» та «ATIS o1_ch3_20201012085925_20201012093333.avi», встановити час, який минув з моменту виходу пішохода ОСОБА_8 на проїзну частину до моменту наїзду на неї транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , експертним шляхом не представилось можливим, з причин, вказаних в дослідженні. 
З відеозаписів, зафіксованих у відеофайлах «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» та «ATIS o1_ch3_20201012085925_20201012093333.avi», з урахуванням напрямку руху транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при переміщенні навколо клумби на напрямку руху пішохода ОСОБА_8 , оглядовість по напрямку руху транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вліво могла бути обмежена насадженнями дерев, які розташовувалися на клумбі (центральному острівцю). При цьому, ракурси зйомки наданих відеофайлів розрізняються із напрямками оглядовості для водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , але виходячи з вказаних відеозаписів, у момент виходу пішохода ОСОБА_12 на проїзну частину та у момент появи на відеозображеннях транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , будь-які транспортні засоби, які могли обмежувати оглядовість водію вказаного транспортного засобу на відеозображеннях відсутні.
Визначати із відеозаписів, зафіксованих у відеофайлах «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» та «ATIS N?1_ch3_20201012085925_20201012093333.avi», відстань видимості пішохода для водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 в даній дорожній ситуації експертним шляхом неможливо з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку. 
Відповідно до відеозапису, зафіксованого у відеофайлі № 1 («F2020-10-12-09-04-26-0.avi»), момент виходу пішохода ОСОБА_14 на проїзну частину знаходиться у часовій позначці «09:05:17» таймеру, який відображений в нижньому правому куті відеозображення, а відповідно до відеозапису, зафіксованого у відеофайлі № 2 (ATIS N?l_ch3 20201012085925_20201012093333.avi»), - у часовому проміжку «09:05:16»-«09:05:17» таймеру, який відображений у верхньому правому куті відеозображення. 
Визначити до відеофайлів «F2020-10-12-09-04-26-0.avi» та «ATIS Nol_ch3_20201012085925_20201012093333.avi» момент виходу пішохода ОСОБА_12 на проїзну частину для водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у даній дорожньо-транспортній ситуації з технічної точки зору неможливо з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку.
Виходячи із встановленого мінімального часу, який минув з моменту виходу пішохода ОСОБА_8 на проїзну частину перехрестя з круговим рухом до моменту наїзду на неї транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також даних встановлених під час проведення слідчого експерименту від 11.06.2021 (том № 1, а.п. 90-106), водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 не мала можливості бачити з місця водія момент виходу пішохода ОСОБА_8 на проїзну частину. 
Відповідно до даної дорожньо-транспортної ситуації, небезпека для подальшого руху водію автомобіля Toyota FJ-Cruiser ОСОБА_5 , з технічної точки зору, виникає з моменту об?єктивного виявлення нею пішохода ОСОБА_8 на проїзній частині. 
У даній дорожньо-транспортній ситуації водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 повинна була діяти у відповідності до вимог п.п. 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України. 
У даній дорожньо-транспортній ситуації водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , повинна була діяти у відповідності до вимог п.п. 2.3. «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України. 
У даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути транспортної пригоди, а саме наїзду на пішохода ОСОБА_8 , для водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , визначалась шляхом виконання нею вимог п.п. 2.3. «б» та 12.3. Правил дорожнього руху України, для чого в неї не було будь-яких перешкод технічного характеру. 
Дії водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 3 а.п. 181 - 198).

2.4. Оцінка наданих сторонами доказів.

2.4.1. Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення та захисту матеріали, на думку суду зазначені в п 2.2.- 2.3 документи та показання відповідають ознакам (ст. 84 КПК) доказів, окрім наданого захистом диску (п. 2.3.2.). Також суд уважає докази, які зазначені в зазначених пунктах є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.
Між тим, суд також урахував, що сторони обвинувачення та захисту посилились на недопустимість певних доказів, а отже в силу положень статей 22, 26 КПК України суд має надати оцінку доказам сторін з точки зору допустимості. 

2.4.2. Так, сторона обвинувачення вважала недопустимими доказами, які надані стороною обвинувачення диск 2.3.2., який містить записи проведеного слідчого експерименту, які здійснено стороною захисту на мобільний телефон, із підозрюваною ОСОБА_5 .
Суд частково погоджується із такими твердженням сторони обвинувачення, оскільки доказами є відомості, які містяться в протоколі слідчого експерименти, і саме такий протокол є документом в розумінні ст. 84 КПК України, а не аудіо та відеофіксація. Тож, на думку суду, указані записи мають бути оцінені судом разом із протоколом слідчого експерименту, а не окремо як самостійний доказ.

2.4.3. Сторона обвинувачення також просила визнати недопустимими доказами проведені стороною захисту висновки експертів 2.3.3., 2.3.5., 2.3.56 Між тим, на думку суду, підстави для визнання недопустимими вказаних доказів - відсутні. Але щодо достовірності цих доказів, суд надасть оцінку окремо, разом із оцінкою доказів сторони обвинувачення.

2.4.4. Сторона захисту (під час дослідження доказів) просила визнати недопустимим доказом відеозапис 2.2.3, як і похідні від цього доказу висновки експертів, який здійснено свідком за допомогою відеорегістратора, який було встановлено в належному свідкові транспортному засобі. В якості підстав недопустимості сторона захисту посилається на порушення порядку отримання цього доказу стороною обвинувачення, зокрема вилучення та долучення, а також передача експертові.
Між тим, суд не знайшов підстав для визнання такого доказу недопустимим, оскільки інформація про цей відеозапис була повідомлення свідком одразу після дорожньо-транспортної події органу досудового розслідування, а процедура вилучення та долучення цього доказу не була спотворена діями, які істотно порушили прав та свобод наведеного свідка, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, зокрема. Так само не встановлено судом порушень передбачених ч. 2 ст. 87 КПК України, бо безпосередньо здійснення дій стороною обвинувачення щодо вилучення та долучення до матеріалів досудового розслідування відеозапису - будь-яким чином не порушили чи обмежили права обвинуваченої.

2.5. Мотиви, за яких суд уважає доведеною винуватість обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України.

2.5.1 При доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правову позицію Верховного суду, викладену у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387). у постанові від 12 червня 2018 року. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445). Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

2.5.2. Отже, надані як стороною обвинувачення так і захисту докази, які вказані в розділі 2.3. (показання обвинуваченої), висновки експертів, відеозаписи, які вказані в розділі 2.2, доводять беззаперечно (поза розумним сумнівом), що ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 09 год. 20 хв., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом - легковим автомобілем марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по колу на перехресті проспекту Героїв Сталінграда у місті Києві, навпроти будинку № 16-В, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , спричинивши останній тілесні ушкодження, від яких пішохід загинула на місці події, недотрималась виконання вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , чим заподіяла останній смерть, а порушення Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками. Слід зауважити, що в цілому указані обставини сторонами не оспорювались та визнані обвинуваченою в судовому засіданні. 

2.5.3. Надаючи оцінку доказам, які надані стороною обвинувачення і зазначені в розділі 2.2., суд уважає, що було доведено заподіяння ОСОБА_5 потерпілій, унаслідок дорожньо-транспортної події, смерті саме внаслідок порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху. Оскільки розрахунки, які зроблені експертами під час проведення експертиз, на підставі, у тому числі, відеозапису з відеореєстратора та показань обвинуваченої, які надані під час слідчого експерименту, з урахуванням протоколів огляду місця подій, доводять, що ОСОБА_5 мала можливість та повинна була бачити потерпілу перед початком виконання маневру перестроювання праворуч з метою подальшого руху у напрямку вул. М. Тимошенка.

2.5.4. Надаючи таку оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд звісно урахував, що стороною захисту суду було надано в якості доказів висновки експертів (пункти 2.3.3., 2.3.4, 2.3.5), відповідно до яких - у обвинуваченої не було технічної можливості запобігти наїзду на пішохода. Між тим, в цій частині наведені висновки, на думку суду, не є достовірними, бо ґрунтуються на іншій інформації, ніж висновки сторони обвинувачення. Зокрема, моментом виникнення небезпеки для руху в висновках сторони обвинувачення визначено місце де потерпіла почала перебігати перехрестя, та з якого обвинувачена вже технічно мала можливість та повинна була бачити потерпілу, а в висновках сторони захисту - моменту наближення потерпілої до полоси руху транспортного засобу, що не відповідає вже наведеним та дослідженим судом доказам. 

2.5.5. Ураховуючи наведене, на думку суду, поза розумним сумнівом, було доведено, що ОСОБА_5 учинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_8 .

2.5.6. Суд звісно урахував покликання сторони захисту на врахування поведінки потерпілої та її дій під час дорожньо-транспортної події. Між тим, розглядаючи питання винуватості суд вирішує лише визначення наявності в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення. Однак, ураховуючи висновки експертів, що надання оцінки діям пішохода не відноситься до повноважень експертів та стосується повноважень суду при наданні оцінки відповідності дотримання пішоходом Правил дорожнього руху, указаним обставинам буде надана оцінка при вирішення покарання та цивільного позову (4.5, 4.6., 4.7.). 

2.5.7. Суд урахував при вирішенні питання винуватості обвинуваченої посилання потерпілого на те, що обвинувачена керувала транспортним засобом, у який було внесені конструктивні зміни - замінено бампер, який не є заводським. Між, суд відкидає такі твердження потерпілого, оскільки суду на їх підтвердження не надано будь-яких доказів (інформацію щодо заводської комплектації транспортного засобу - VIN-коду (Vehicle Identification Number), а під час досудового розслідування було встановлено, і з чим погодився суд, що обвинувачена керувала технічно справним транспортним засобом.

2.6. Підстави для зміни (уточнення) формулювання обвинувачення.

2.6.1. Суд зауважує, що ОСОБА_5 було інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із порушенням нею вимог пунктів п.п. 1.5, 2.3 (пп. «б»), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України,.
Між тим, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 порушила вимоги пункту 12.3 ПДР України, саме що знаходиться в причинно наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій, що повністю підтверджено дослідженими доказами, зокрема висновками експертів, які так само повністю відповідають встановленим судом обставинам.
А отже суд видалив посилання в сформованому обвинуваченні на порушення вимог пунктів п.п. 1.5, 2.3 (пп. «б»), 10.1 Правил дорожнього руху як такі, що не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій тілесних ушкоджень, а отже і не охоплюються об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в цьому провадженні. 

2.6.2. На дотриманні в рішенні цих складових зверталась увага ще у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005.

2.6.3. На думку суду, такі уточнення відповідають вимогам абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, бо в даному випадку - уточнення формулювання не є зміною висунутого обвинувачення, яким обмежений суд відповідно до частин 1, 3 ст. 337 КПК України чи виходом за його межі, оскільки під час змін формулювання не відбулось зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, і не встановлено нових фактичних обставин кримінального правопорушення, зміни яких властиві лише стороні обвинувачення - прокурору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 в справі № 428/6594/17.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 визнала свою винуватість, хоча протягом досудового розслідування та судового провадження в цілому не визнавала. Між тим, ОСОБА_5 із самого початку визнавала факт, що саме нею учинено дорожньо-транспортну пригоду і саме з цих підстав обвинувачена намагалась принести свої вибачення потерпілим, а також добровільно відшкодувати завдану шкоду. 
При цьому, на думку суду, визнання винуватості та визнання висунутого обвинувачення у цьому кримінальному провадженні - є різними за об`ємом поняттями. Бо особа не несе відповідальності за невизнання висунутого обвинувачення, а представлення свого способу захисту - є правом обвинуваченої. Тож, активний захист, із застосуванням передбачених процесуальним законом інструментів, не може розцінюватись як не визнання вини.

3.2. Отже, було достеменно встановлено, що обвинуваченою добровільно відшкодовано станом на час розгляду судового провадження, а також із початку кримінального провадження, постійно ініціювалось питання відшкодування завданої шкоди, про що вказують надані суду матеріали як обвинуваченою так і потерпілим, але не було відшкодовано саме через розмір вимог, які висували потерпілі та відмові в отриманні коштів, які неодноразово надсилались обвинуваченою.

3.3. Указані обставини доводять, що суд відповідно до ст. 66 КК України має урахувати як обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне часткове відшкодування шкоди. 

3.4. При цьому відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, виходить із положень статей 50, 65 КК України, відповідно до яких покарання є заходом державного примусу, що застосовується від імені держави до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, та має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Під час визначення виду та розміру покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, обставини його вчинення, наслідки, що настали, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про призначення покарання.
Призначене покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України. Його вид та суспільна небезпечність, що злочин стосується порушення правил безпеки дорожнього руху, які допущені з необережності. А внаслідок учинення злочину було завдано значну шкоду - настала смерть потерпілої. Між тим, як вже зазначено, завдану школу відшкодовано частково, що судом ураховано як обставину, що пом`якшує покарання.
Варто також урахувати думку потерпілого ОСОБА_15 та його представника в судовому засіданні, які фактично просили призначити покарання у виді позбавлення волі без застосування іспитового строку, без обґрунтування своєї позиції.
Також суд бере до уваги особу обвинуваченої, яка має освіту, має міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, зокрема за порушення Правил дорожнього руху (такі відомості суду не надані).

4.3. При дослідженні особистості обвинуваченої відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, не встановлено, але є підстави для призначення покарання в порядку ст. 69-1 КК України.

4.4. Також слід урахувати, що сторона захисту просила суд при визначенні виду та міри покарання врахувати характер дорожньої обстановки, механізм виникнення дорожньо-транспортної пригоди, ступінь тяжкості допущених порушень Правил дорожнього руху та сукупність усіх фактичних обставин події.
У цьому контексті захист наголошував, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини потерпілої, яка всупереч правилам дорожнього руху переходила дорогу за межами пішохідного переходу.
На думку сторони захисту, наведені обставини свідчать про те, що механізм виникнення дорожньо-транспортної пригоди був обумовлений не лише діями водія, а й поведінкою потерпілої.

4.5. Дійсно, при призначенні покарання за необережний злочин суд зобов`язаний індивідуалізувати відповідальність, оцінюючи ступінь грубості необережності (злочинна самовпевненість чи недбалість) та зовнішні чинники, що сприяли події. Це необхідно для виконання принципу справедливості та досягнення мети виправлення.

4.6. Отже ураховуючи покликання сторони захисту, а також установлені судом обставини, суд має урахувати, що дорожньо-транспортна подія сталась за обопільного порушення Правил дорожнього руху як обвинуваченою так і потерпілою. Зокрема, якщо обвинувачена допустила порушення Правил дорожнього руху з недбалості (не побачила пішохода, яка бігла з лівого боку, хоча мала можливість бачити та повинна була бачити), пішохід - допустила порушення Правил дорожнього руху умисно, оскільки розуміла та знала про небезпечність власних дій, як то перехід перехрестя з круговим рухом поза межами пішохідного переходу, розуміючи можливі наслідки, але легковажно їх відкидала (самовпевненість).

4.7. За указаних обставин, відомостей щодо особи обвинуваченої, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання в виді позбавлення волі строком на 3 роки, але зі звільненням від його відбуття з іспитовим строком на 2 роки, а також призначенням додаткового виду покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 

4.8. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 підлягають покладенню обов`язки, передбачені пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також передбачені пунктами 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4.9. Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, є необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. 

5. Позов, пред`явлений в рамках кримінального провадження.

5.1. У межах кримінального провадження заявлено цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Зокрема, позивачі просять стягнути з обвинуваченої на користь кожного з них моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн, на користь ОСОБА_8 витрати на поховання у сумі 303 858,09 грн, а також витрати на надання правової допомоги, які будуть визначені в подальшому.

5.2. Обґрунтовуючи вимоги, позивачі покликаються на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої обвинуваченою, загинула ОСОБА_8 , яка була для них близькою родичкою. Смерть якої настала від отриманих у дорожньо-транспортній пригоді тяжких тілесних ушкоджень, а дії обвинуваченої перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням таких наслідків.
Позивач ОСОБА_8 вказує, що ними понесено витрати на поховання потерпілої, які підтверджуються наданими доказами.
Також позивачі зазначають про заподіяння їм значної моральної шкоди, яка полягає у втраті близької особи, глибоких душевних стражданнях, тривалих негативних емоційних переживаннях, зміні звичного способу життя та погіршенні стану здоров`я.

5.3. В якості підстав для звернення із позовом, позивачі покликаються на положення статей 23, 1167, 1177, 1192 ЦК України, ст. 128 КПК України, Закон України «Про поховання та похоронну справу», а також практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

5.4. На підтвердження вимог, позивачами надано копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_8 , документи, що підтверджують родинні відносини позивачів із померлою (свідоцтва про народження), квитанції, чеки, акти виконаних робіт, договори та інші платіжні документи щодо витрат на поховання (ритуальні послуги, придбання труни, вінків, інших предметів поховання, транспортні послуги, організація поховання, встановлення пам`ятника тощо), документи на підтвердження витрат на правничу допомогу (договір про надання правничої допомоги, акти, квитанції про оплату). 

5.5. Цивільним відповідачем було подано відзив на позов, відповідно до якого ОСОБА_5 заперечує щодо повного задоволенні цивільного позову, бо на думку останньої, позовні вимоги є необґрунтованими, завищеними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Зокрема, відповідач покликається на те, що:
- позивачами заявлено до відшкодування матеріальну шкоду у сумі 303 858,09 грн та моральну шкоду у розмірі 3 000 000 грн, однак такі вимоги не містять належного обґрунтування;
- вартість ритуальних послуг, зокрема виготовлення пам`ятника у сумі 196 120 грн, є явно завищеною та не відповідає середньоринковим цінам;
- витрати на поминальні обіди у сумі 70 757 грн підтверджуються чеками, частина яких датована періодом, віддаленим від часу поховання, а тому не доведено їх зв`язок із відповідними подіями; 
- позивачами не обґрунтовано причин замовлення виготовлення пам`ятника у місті Києві.

5.6. Крім того, цивільний відповідач покликається на те, що заявлені позивачами витрати не відповідають критеріям розумності та економічної обґрунтованості. Зокрема, відповідно до наданої на адвокатський запит інформації Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, середня вартість поховання та пов`язаних послуг у Чернігівській області є значно нижчою за заявлену позивачами.
На думку відповідача: вартість пам`ятника у сумі 196 120 грн суттєво перевищує середню вартість аналогічних послуг, заявлені витрати на ритуальні послуги та поховальний набір також є завищеними, частина витрат на поминальні обіди не підтверджує їх зв`язок із похованням.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що заявлений розмір матеріальної шкоди є недоведеним.

5.7. Цивільний відповідач заперечує проти заявленого розміру моральної шкоди та зазначає, що він є явно завищеним і не відповідає критеріям розумності та справедливості. В обґрунтування своєї позиції відповідача вказує, що позивачами не конкретизовано, у чому саме полягає моральна шкода, не наведено критеріїв визначення її розміру, не подано належних доказів, які підтверджують обсяг моральних страждань.
При цьому відповідач покликається на положення статей 23, 1167 ЦК України та практику Верховного Суду, відповідно до якої розмір моральної шкоди визначається з урахуванням характеру та обсягу страждань, стану здоров`я потерпілих та інших істотних обставин. Тож, на думку відповідача, обґрунтованим розміром моральної шкоди у даному випадку є 600 000 грн. Просить також врахувати, що Цивільний відповідач також зазначає, що з її боку неодноразово вживались заходи для досудового врегулювання спору, проводились зустрічі з потерпілими та їх представниками, висловлювались пропозиції щодо відшкодування шкоди та примирення, однак згоди досягнуто не було.
Цивільні позивачі подали відповідь на відзив, у якій заперечили доводи цивільного відповідача та зазначили, що відзив ґрунтується на припущеннях і не підтверджений належними та допустимими доказами.
Позивачі вважають, що заявлені ними позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Зокрема, позивачі зазначають, що між ними та підрядником укладено договір на виготовлення та встановлення пам`ятника, який є чинним і не оспорений, вартість послуг визначена за домовленістю сторін відповідно до положень цивільного законодавства, відповідач не надав жодних доказів недійсності договору або необґрунтованості вартості.
Позивачі покликаються на те, що вони мають право самостійно обирати виконавця робіт та погоджувати ціну, фактично понесені витрати підтверджуються належними доказами (договорами, чеками, накладними), усі витрати пов`язані із похованням та вшануванням пам`яті померлої.
Щодо витрат на поминальні обіди позивачі зазначають, що такі витрати відповідають звичаям та традиціям, проведення поминальних заходів у різні періоди часу (9 днів, 40 днів, річниця) є звичайною практикою, відповідні чеки підтверджують понесені витрати.
Позивачі також покликаються на ст. 1201 ЦК України, відповідно до якої підлягають відшкодуванню витрати на поховання та спорудження пам`ятника.
Позивачі зазначають, що посилання відповідача на статистичні дані щодо середньої вартості поховання не є належним доказом у справі, такі дані не враховують конкретні обставини справи, відповідний лист Міністерства не спростовує фактичних витрат, понесених позивачами.
У зв`язку з цим позивачі вважають доводи відповідача про завищеність витрат безпідставними.
Цивільні позивачі заперечують проти залучення страхової компанії та зазначають, що відповідно до законодавства, потерпілий має право обирати спосіб захисту порушеного права, звернення з вимогами безпосередньо до завдавача шкоди є правомірним, цивільна відповідальність відповідача як володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності страхування. 
Позивачі покликаються на правові висновки Верховного Суду, згідно з якими потерпілий має право заявляти вимоги як до страховика, так і безпосередньо до завдавача шкоди, відсутність вимог до страхової компанії не є підставою для відмови у позові.
Цивільні позивачі зазначають, що унаслідок ДТП загинула близька родичка (донька, сестра), що спричинило значні душевні страждання, характер та обсяг таких страждань є суттєвими та тривалими, позивачі зазнали істотних змін у житті.
Позивачі покликаються на ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, практику Верховного Суду щодо критеріїв визначення моральної шкоди. На їх думку заявлений розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення та наслідкам, доводи відповідача про завищеність є необґрунтованими.

5.8. Суд, оцінюючи доводи сторін щодо заявленого цивільного позову, виходить із положень цивільного законодавства та встановлених у судовому засіданні фактичних обставин, ураховуючи засади змагальності та покладення обов`язку доказування в Цивільному судочинстві (стта 12, 81 ЦПК України) саме на позивача. 

5.9. Щодо відшкодування матеріальної шкоди - витрат на поховання.

5.9.1. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку зі смертю потерпілої цивільними позивачами понесено витрати, пов`язані з організацією поховання, які включають витрати на ритуальні послуги, поховальний набір, проведення поминальних заходів та встановлення пам`ятника.
Надані позивачем ОСОБА_8 докази підтверджують фактичне понесення зазначених витрат, при цьому відповідачем не доведено їх недостовірності чи очевидної невідповідності обставинам справи.
Суд ураховує, що витрати на поховання за своїм змістом охоплюють не лише безпосереднє захоронення, а й проведення поминальних заходів, що відповідає усталеним суспільним, релігійним та сімейним традиціям, зокрема в Україні. Кожна родина має право на належне оплакування померлого та вшанування його пам`яті.
Доводи відповідача щодо перебільшення вартості витрат, зокрема з посиланням на середні статистичні показники, суд відхиляє, оскільки такі дані мають узагальнений характер та не враховують конкретних обставин справи. При цьому суд не встановив, що заявлені витрати є явно надмірними або штучно сформованими.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати на поховання у розмірі 303 858,09 грн є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню у повному обсязі, бо відповідають вимогам ст. 1201 ЦК України.
Разом з тим суд установив, що зазначені витрати фактично понесені цивільним позивачем ОСОБА_8 , у зв`язку з чим саме останній має право на їх відшкодування.

5.9.2. При цьому варто урахувати, що позивачі звертаючись до суду із позовом, не просили залучити в якості співвідповідача страхову компанію АТ СК «ІНГО», а коли таке клопотання було заявлено відповідачем - заперечували щодо його задоволення. 
Слід урахувати також, що відповідно до ст. 51 ЦПК України, клопотання про залучення співвідповідача має бути подано саме позивачем. 

5.9.3. Розглядаючи цивільний позов судом також було отримано інформацію від відповідача про те, що позивач ОСОБА_8 отримав від страхової компанії АТ СК «ІНГО» 15.02.2022 страхове відшкодування в розмірі 260 000 грн (ліміт відповідальності Страховика по полісу ОСЦПВ № 2002210132 від 09.06.2020 на свій розрахунковий рахунок (т. 3 а.п. 39). 

5.9.4. Отже вирішуючи питання цивільного позову суд мав отримати належну та достовірну інформацію не лише про розмір відшкодування, який здійснено страховою компанією на користь одного з потерпілих, а також про природу такого відшкодування, її складову та суб`єктів, яким ця виплата призначалась. 
Між тим, відповідно до пункту 27.5 статі 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції закону на момент укладення полісу ОСЦПВ № 2002210132 від 09.06.2020, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

5.9.5. За час розгляду цивільного позову позивачем ОСОБА_8 не було надано документів, які би визначали підстави отримання ним 260 000 грн страхового відшкодування, хоча як вже наведено судом - ОСОБА_8 не повідомляв, що потерпіла була його годувальником, чи годувальником інших потерпілих, а ОСОБА_8 отримав відшкодування на власний рахунок за довіреністю чи з інших підстав за потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . 
Тож на думку суду, ОСОБА_8 отримав відшкодування на підставі та в порядку пункту 27.5 статі 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції закону на момент укладення полісу ОСЦПВ № 2002210132 від 09.06.2020.

5.9.6. Отже, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 отримано страхове відшкодування у розмірі 260 000 грн (у межах суми страхового відшкодування за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), а після цього відповідачем добровільно сплачено: ОСОБА_8 - 120 000 грн, іншим двом цивільним позивачам - по 120 000 грн кожному, на думку суду - зазначені суми сплачені у зв`язку із заподіянням шкоди та підлягають врахуванню як часткове відшкодування шкоди в цілому, незалежно від її виду, з метою недопущення подвійного відшкодування, оскільки при здійсненні відшкодування не оговорювались суми та конкретні види відшкодувань. 

5.9.7. З урахуванням цього, отримані ОСОБА_8 кошти у загальному розмірі 380 000 грн перевищують суму витрат на поховання (303 858,09 грн). У зв`язку з чим зобов`язання щодо відшкодування матеріальної шкоди, на думку суду, є виконаними у повному обсязі.
Але варто урахувати, що різниця в розмірі 76 141,91 (380 000 - 303 858,09) підлягає зарахуванню судом у рахунок подальшого визначення відшкодування моральної шкоди.

5.10. Щодо відшкодування моральної шкоди.

5.10.1. Суд встановив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула близька родичка цивільних позивачів, якими є батько ( ОСОБА_16 ), мати ( ОСОБА_17 ) та брат ( ОСОБА_8 ).

5.10.2. Суд виходить з того, що смерть потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є подією, яка за своєю природою неминуче спричиняє істотні душевні страждання для її близьких родичів.
З урахуванням положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї чи членів її сім`ї.
Суд встановлює, що загибла є донькою позивачів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , між якими існували сімейні зв`язки, які за своєю природою передбачають емоційну близькість, взаємну прихильність, спільний побут та духовний зв`язок.
Факт смерті доньки є незворотною втратою для батьків, що об`єктивно тягне за собою глибокі та тривалі душевні страждання, пов`язані з втратою близької людини, припиненням сімейних зв`язків у їх природному розвитку, неможливістю реалізації подальших життєвих планів, пов`язаних із донькою, переживанням болю втрати, що не потребує спеціального доказування, оскільки є загальновідомим життєвим фактом.
При цьому суд зазначає, що для визнання моральної шкоди у подібних правовідносинах не вимагається доведення кожного окремого прояву страждань, оскільки сама подія смерті дитини є достатньою

5.10.3. Так само, відповідно до статей 23, 1167, 1168 ЦК України, суд ураховує право на відшкодування моральної шкоди інших близьких родичів померлої, зокрема брата, за умови встановлення факту завдання їм душевних страждань.
З матеріалів справи встановлено, що позивач є рідним братом загиблої, між ними існували родинні зв`язки, які за своєю природою передбачають емоційну прив`язаність, спілкування та взаємну підтримку.
Суд бере до уваги, що смерть сестри є подією, яка об`єктивно здатна спричинити душевні страждання для її брата, пов`язані з втратою близької людини, порушенням звичних сімейних зв`язків, переживанням горя та психологічного дискомфорту.
Разом з тим, на відміну від батьків, для яких втрата дитини має найбільш інтенсивний характер, ступінь моральних страждань брата підлягає оцінці судом з урахуванням конкретних обставин, зокрема характеру взаємин, спільного проживання, частоти спілкування та ступеня емоційної близькості.
Водночас сам факт родинних відносин між братом та загиблою у поєднанні з фактом її смерті є достатнім для висновку про наявність у нього моральної шкоди, хоча і в меншому обсязі порівняно з батьками.
Отже, суд доходить висновку про доведеність факту заподіяння моральної шкоди також і брату загиблої.

5.10.4. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує ступінь родинних зав`язків із загиблою та виходить з того, що батьки перебували з нею у найбільш тісних сімейних зв`язках, що зумовлює більший обсяг моральних страждань, тим більше пов`язаний зі смертю дитини.
Водночас доказів проживання ОСОБА_8 разом із загиблою однією сім`єю або наявності особливо тісних стосунків, які б свідчили про більший, ніж звичайний, рівень моральних страждань, суду не надано.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, розмір відшкодування підлягає зменшенню.
Судом встановлено, що потерпіла перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу, чим створила небезпечну дорожню ситуацію, що сприяло настанню дорожньо-транспортної пригоди, чому вже надано висновок в пунктах 4.4, 4.5., 4.6.
Зазначені обставини враховуються судом виключно при визначенні розміру відшкодування та не впливають на встановлену винуватість обвинуваченої.

5.10.5. З урахуванням викладеного, ураховуючи висновки, які викладені в п. 2.5.7., а також принципів розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди: батькам загиблої - по 250 000 грн кожному, брату загиблої - 150 000 грн.
При цьому суд ураховує вже добровільно сплачені відповідачем суми, а також зараховану різницю (пункт 5.9.3.).

5.11. Висновки суду щодо задоволення цивільного позову

5.11.1. За вказаних обставин, на думку суду, цивільний позов слід задовольнити частково. Зокрема, витрати на поховання у розмірі 303 858,09 грн підлягають відшкодуванню у повному обсязі на користь ОСОБА_8 . Між тим, ці витрати вже фактично відшкодовані за рахунок страхового відшкодування у розмірі 260 000 грн, а також добровільно сплачених відповідачем 120 000 грн.
У зв`язку з цим додаткове стягнення матеріальної шкоди на користь позивача ОСОБА_8 за рахунок ОСОБА_5 - не здійснюється. При цьому, різниця у розмірі 76 141,91 грн, яку вже сплачено ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 варто зарахувати в якості моральної шкоди останньому.

5.11.2. Отже, з ОСОБА_5 підлягають стягненню:
- на користь ОСОБА_16 -130 000 грн, з урахуванням сплачених 120 000 грн;
- на користь ОСОБА_17 - 130 000 грн (з урахуванням сплачених 120 000 грн);
- на користь ОСОБА_8 - 73 858,09 грн (з урахуванням залишку в сумі 76 141,91 грн від сплачених 260 000 грн та 120 000 грн).

5.11.3. Приймаючи саме таке рішення, суд ураховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу фізичного та душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді, обставинам справи, бути зваженим, справедливим, бо відшкодування моральної шкоди має виключно компенсаційний, а не каральний чи збагачувальний характер.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченої ОСОБА_5 не було застосовано запобіжний захід, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування запобіжного заходу до набуття вироком законної сили.

6.2. Заходи забезпечення кримінального провадження як то арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.10.2020 (справа № 761/32935/20, провадження 1-кс/761/20245/2020) на транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід скасувати, оскільки накладався з метою збереження речових доказів, а не конфіскації майна чи забезпечення цивільного позову.

6.3. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України: транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , слід залишити в володінні останнього.

6.4. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, які складаються з витрат на проведення експертиз, зокрема № СЕ-19/111-20/51402-ФТ від 15.12.2020 - у розмірі 3922,80 грн, № СЕ-19/111-21/1679-ФТ від 02.02.2021 в розмірі 1961,40 грн, № СЕ-19/111-20/50608-ІТ від 18.11.2020 у розмірі 1961,40 грн, № СЕ-19/111-21/20560-ІТ від 19.05.2021 у розмірі 2059,44 грн, № СЕ-19/111-21/29306-ІТ від 16.07.2021 у розмірі 1716,20 грн, що в сумі складає 11 621 грн., підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави. 
Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання в виді позбавлення волі з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. 

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набуття вироком законної сили - не обирати.

Процесуальній витрати у кримінальному провадженні, які складаються з витрат на проведення експертиз, зокрема № СЕ-19/111-20/51402-ФТ від 15.12.2020 - у розмірі 3922,80 грн, № СЕ-19/111-21/1679-ФТ від 02.02.2021 в розмірі 1961,40 грн, № СЕ-19/111-20/50608-ІТ від 18.11.2020 у розмірі 1961,40 грн, № СЕ-19/111-21/20560-ІТ від 19.05.2021 у розмірі 2059,44 грн, № СЕ-19/111-21/29306-ІТ від 16.07.2021 у розмірі 1716,20 грн, що в сумі 11 621 (одинадцять тисяч шістсот двадцять одна) грн 24 коп. - стягнути з ОСОБА_5 на користь держави. 

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.10.2020 (справа № 761/32935/20, провадження 1-кс/761/20245/2020) на транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речові докази: транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, моделі FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 - залишити в володінні останнього.

Цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь:
- ОСОБА_8 в якості відшкодування моральної шкоди - 73 858 (сімдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн 09 коп.;
- ОСОБА_16 в якості відшкодування моральної шкоди - 130 000 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп.;
- ОСОБА_17 в якості відшкодування моральної шкоди - 130 000 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя            ОСОБА_1